CODUL CIVIL TITLU PRELIMINAR Despre legea civilă Capitolul I Dispozitii generale Obiectul Art.1 – Dispozitiile prezentului cod reglementează raporturile civile, patrimoniale si Codului civil nepatrimoniale, stabilite între persoanele fizice sau persoanele juridice. Continutul Art.2 – Prezentul cod este alcătuit dintr-un ansamblu de reguli care constituie dreptul Codului civil comun pentru toate domeniile la care se referă litera sau spiritul dispozitiilor sale. Capitolul II Aplicarea si efectele legii civile Activitatea legii Art.3 – (1) Legea intră în vigoare la 3 zile de la data publicării în Monitorul Oficial al civile României dacă în textul ei nu este prevăzută o dată ulterioară. În toate cazurile, termenul se calculează zi cu zi. (2) Legea civilă se aplică tuturor situatiilor juridice ivite cât timp este în vigoare, situatiilor juridice în curs de realizare la data intrării sale în vigoare, precum si efectelor viitoare ale unei situatii juridice trecute. Neretroactivitat Art.4 – (1) Legea nouă nu are putere retroactivă; ea nu modifică si nici nu suprimă ea legii civile conditiile de constituire a unei situatii juridice anterior constituite, nici conditiile de stingere a unei situatii juridice anterior stinse. De asemenea, legea nouă nu modifică si nici nu desfiintează efectele deja produse ale unei situatii juridice stinse sau aflate în curs de realizare. (2) Actele juridice lovite de nulitate la data intrării în vigoare a legii noi rămân supuse legii vechi, chiar dacă potrivit legii noi ele ar fi valabile. Supravietuirea Art.5 – (1) De la data intrării în vigoare a legii noi, efectele legii vechi încetează, cu legii vechi exceptia cazurilor în care legea nouă dispune altfel. (2) În cazul situatiilor juridice ale căror efecte pot fi modificate sau stinse în mod liber de către părti si aflate în curs de realizare la data intrării în vigoare a legii noi, legea veche va continua să guverneze natura si întinderea drepturilor si obligatiilor părtilor, precum si orice alte efecte juridice, afară de cazul în care prin legea nouă s-ar dispune altfel. (3) Cu toate acestea, dispozitiile legii noi se aplică în ceea ce priveste modalitătile de exercitare a drepturilor sau de executare a obligatiilor, precum si a celor privitoare la transmisiunea, preluarea, transformarea sau, după caz, stingerea acestora, în afară de cazurile în care prin legea nouă s-ar dispune altfel. Iesirea din Art.6 – (1) O lege nu este abrogată decât printr-o lege ulterioară ce cuprinde o vigoare a legii dispozitie expresă abrogatoare sau prin incompatibilitatea noilor dispozitii cu cele civile precedente atunci când legea nouă reglementează în întregime materia ce era reglementată de legea anterioară. (2) O lege generală nu abrogă dispozitiile unei legi speciale anterioare decât prin prevederi exprese.Situatiile Art.7 – În sensul prezentului capitol, prin situatii juridice se întelege orice raporturi juridice juridice civile împreună cu actele sau faptele juridice generatoare, modificatoare sau extinctive, precum starea persoanelor, capacitatea lor civilă, regimul bunurilor si altele asemenea. Analogia legii si Art.8 – (1) În cazurile neprevăzute de lege se aplică dispozitiile privitoare la situatii analogia juridice asemănătoare, iar în lipsa acestora, principiile generale ale dreptului civil. dreptului (2) Este interzis judecătorului să stabilească dispozitii general obligatorii prin hotărârile pe care le pronuntă în cauzele ce îi sunt supuse judecătii. Aplicarea unor Art.9 – (1) Legile care derogă de la o dispozitie generală, care restrâng exercitiul unor categorii de legi drepturi civile sau care prevăd sanctiuni civile se aplică numai în cazurile anume arătate. (2) De la legile care interesează ordinea publică sau de la bunele moravuri nu se poate deroga prin conventii sau acte juridice unilaterale. Eroarea Art.10 – (1) Când cineva, împărtăsind credinta comună si invincibilă, a crezut că o comună si de persoană are un anumit drept sau o anumită calitate juridică, instanta judecătorească, neînlăturat tinând seama de împrejurări, va putea hotărî că actul încheiat în această eroare va produce fată de cel aflat în eroare aceleasi efecte ca si când ar fi valabil, afară însă de cazul când desfiintarea lui nu i-ar pricinui nici o pagubă. (2) Eroarea comună si de neînlăturat nu se prezumă. (3) Dispozitiile prezentului articol nu sunt aplicabile în materie de carte funciară si în orice alte materii în care legea reglementează un sistem de publicitate. CARTEA I Despre persoane TITLUL I Dispozitii generale Subiectele de drept civil Art.11 – (1) Subiectele de drept civil sunt persoanele fizice si persoanele juridice. (2) Persoana fizică este omul, privit individual, ca titular de drepturi si de obligatii civile. (3) Persoana juridică este orice formă de organizare care, întrunind conditiile cerute de lege, este titulară de drepturi si de obligatii civile. Recunoasterea Art.12 – Drepturile civile ale persoanelor fizice si ale persoanelor juridice drepturilor civile sunt ocrotite si garantate de lege. Cetătenii străini si Art.13 - (1) Cetătenii străini si apatrizii sunt asimilati, în conditiile legii, cu apatrizii cetătenii români, în ceea ce priveste drepturile lor civile. (2) Asimilarea se aplică în mod corespunzător si persoanelor juridice străine. Buna-credintă Art.14 - (1) Persoanele fizice si persoanele juridice participante la raporturile juridice civile trebuie să îsi exercite drepturile si să îsi execute obligatiile cu bună-credintă, în acord cu ordinea publică si bunele moravuri. (2) Buna-credintă se prezumă, cât timp nu se dovedeste contrariul.Abuzul de drept Art.15 – Nici un drept nu poate fi exercitat în scopul de a vătăma sau păgubi pe altul ori, după caz, într-o manieră excesivă si nerezonabilă, contrară bunei-credinte. Capacitatea civilă Art.16– (1) Capacitatea civilă este recunoscută tuturor persoanelor. (2) Orice persoană are capacitate de folosintă si, în afară de cazurile prevăzute de lege, capacitate de exercitiu. Limitele capacitătii Art.17 – (1) Nimeni nu poate fi îngrădit în capacitatea de folosintă sau civile lipsit, în tot sau în parte, de capacitatea de exercitiu, decât în cazurile si conditiile prevăzute expres de lege. (2) Nimeni nu poate renunta nici în tot, nici în parte, la capacitatea de folosintă sau la capacitatea de exercitiu. Egalitatea în fata legii Art.18 – Rasa, culoarea, nationalitatea, originea etnică, limba, religia, civile sexul, opinia, apartenenta politică, averea, originea socială, gradul de cultură, precum si orice altă situatie similară, nu au nici o influentă asupra capacitătii civile. Patrimoniul Art.19 – (1) Orice persoană fizică sau persoană juridică este titulară a unui patrimoniu. (2) Acesta poate face obiectul unei diviziuni sau afectatiuni, însă numai în conditiile prevăzute de lege. TITLUL II Persoana fizică CAPITOLUL I Despre capacitatea civilă a persoanei fizice Sectiunea 1 Capacitatea de folosintă Notiune Art.20 – Capacitatea de folosintă este aptitudinea persoanei de a avea drepturi si obligatii civile. Durata capacitătii de Art.21 – Capacitatea de folosintă începe la nasterea persoanei si încetează o folosintă dată cu moartea acesteia. Drepturile copilului Art.22 – Drepturile copilului sunt recunoscute de la conceptiune, însă conceput numai dacă el se naste viu. Dispozitiile art.329 referitoare la timpul legal al conceptiunii sunt aplicabile. Sectiunea a 2-a Capacitatea de exercitiu Notiune Art.23 – Capacitatea de exercitiu este aptitudinea persoanei de a încheia singură acte juridice civile. Începutul capacitătii de Art.24 – (1) Capacitatea de exercitiu deplină începe la data când persoana exercitiu devine majoră.(2) Persoana devine majoră la împlinirea vârstei de 18 ani. Situatia minorului Art.25 – (1) Minorul dobândeste, prin căsătorie, capacitatea deplină de căsătorit exercitiu. (2) În cazul în care căsătoria este anulată, minorul care a fost de bună- credintă la încheierea căsătoriei păstrează capacitatea deplină de exercitiu. Capacitatea de exercitiu Art.26 – Pentru motive temeinice, instanta tutelară poate recunoaste anticipată minorului care a împlinit vârsta de 16 ani capacitatea deplină de exercitiu. În acest scop, vor fi ascultati si părintii sau tutorele minorului, luându-se, când este cazul, si avizul consiliului de familie. Capacitatea de exercitiu Art.27 – (1) Minorul care a împlinit vârsta de 14 ani are capacitatea de restrânsă exercitiu restrânsă. (2) Actele juridice ale minorului cu capacitate de exercitiu restrânsă se încheie de către acesta, cu încuviintarea părintilor sau, după caz, a tutorelui, iar în cazurile prevăzute de lege, si cu încuviintarea instantei tutelare. Încuviintarea poate fi dată, cel mai târziu, în momentul încheierii actului. (3) Cu toate acestea, minorul prevăzut la alin.(1), poate face singur acte de conservare, acte de administrare care nu sunt păgubitoare, precum si acte de dispozitie de mică valoare, cu caracter curent si care se execută la data încheierii lor. Actele minorului care a Art.28 – (1) Minorul care a împlinit 15 ani poate să încheie singur acte împlinit 15 ani juridice referitoare la munca, la îndeletnicirile artistice sau sportive ori la profesia sa, fără a avea nevoie de încuviintarea părintilor sau a tutorelui. (2) În acest caz, minorul exercită singur drepturile si execută tot astfel obligatiile izvorâte din aceste acte si poate dispune singur de veniturile dobândite. Lipsa capacitătii de Art.29 – (1) Nu au capacitate de exercitiu: exercitiu minorul care nu a împlinit vârsta de 14 ani; interzisul judecătoresc. (2) Pentru cei care nu au capacitate de exercitiu, actele juridice se fac de reprezentantii lor legali, în conditiile prevăzute de lege. (3) Cu toate acestea, persoana lipsită de capacitatea de exercitiu poate face singură acte de conservare, precum si acte de dispozitie de mică valoare, cu caracter curent si care se execută la momentul încheierii lor. Nulitatea relativă a Art.30 – Actele făcute de persoana lipsită de capacitate de exercitiu sau cu actelor juridice făcute cu capacitate de exercitiu restrânsă, altele decât cele prevăzute la art.27 încălcarea dispozitiilor alin.(3) si la art.29 alin.(3), precum si actele făcute de tutore fără privitoare la capacitate încuviintarea instantei tutelare, atunci când această autorizare este cerută de lege, sunt lovite de nulitate relativă, chiar fără dovedirea unui prejudiciu. Lipsa dreptului la Art.31 – Minorul sau interzisul judecătoresc nu are dreptul la actiunea în actiune anulare sau în reductiunea obligatiilor sale dacă prejudiciul rezultă dintr-un eveniment cazual si neasteptat. Răspunderea civilă a Art.32 – (1) Minorul sau interzisul judecătoresc nu se poate sustrage minorului obligatiei extracontractuale de a repara prejudiciul cauzat altuia prin culpa sa.(2) Simpla declaratie făcută de minor că este major nu-l lipseste de actiunea în anulare sau în reductiune a obligatiilor sale. Nulitatea pentru Art.33 – (1) Cel lipsit de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de incapacitate exercitiu restrânsă poate invoca singur, în apărare, nulitatea actului pentru incapacitatea sa rezultată din minoritate sau din punerea sub interdictie judecătorească. (2) Persoanele capabile de a contracta nu pot opune minorului sau interzisului judecătoresc incapacitatea acestora. Limitele obligatiei de Art.34 – Persoana lipsită de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de restituire exercitiu restrânsă nu este obligată la restituire, decât în limita folosului realizat. Confirmarea actelor Art.35 – Minorul devenit major poate confirma actul făcut singur în timpul lovite de nulitate relativă minoritătii, atunci când el trebuia să fie reprezentat sau asistat. După descărcarea tutorelui, el poate, de asemenea, să confirme actul făcut de tutorele său fără respectarea tuturor formalitătilor cerute pentru încheierea lui valabilă. Sectiunea a 3-a Declararea judecătorească a mortii Conditii de declarare: Art.36 – (1) În cazul în care o persoană este dispărută si există indicii că a - generale încetat din viată, ea poate fi declarată moartă prin hotărâre judecătorească, la cererea oricărei persoane interesate, dacă au trecut cel putin patru ani de la data primirii ultimelor stiri din care rezultă că era în viată. (2) Dacă data primirii ultimelor stiri despre cel dispărut nu se poate stabili, termenul prevăzut în alin.(1) se socoteste de la sfârsitul lunii în care s-au primit ultimele stiri, iar în cazul în care nu se poate stabili nici luna, de la sfârsitul anului calendaristic. - în împrejurări speciale Art.37 – (1) Cel dispărut în împrejurări deosebite, cum sunt inundatiile, cutremurul, catastrofa de cale ferată ori aeriană, naufragiul, în cursul unor fapte de război sau într-o altă împrejurare asemănătoare, ce îndreptăteste a se presupune decesul, poate fi declarat mort, dacă au trecut cel putin sase luni de la data împrejurării în care a avut loc disparitia. (2) Dacă ziua în care a intervenit împrejurarea când a avut loc disparitia nu poate fi stabilită, sunt aplicabile, în mod corespunzător, dispozitiile art.36 alin. (2). - în cazul mortii sigure Art.38 – Dacă încetarea din viată este sigură, desi cadavrul nu poate fi găsit sau identificat, moartea poate fi declarată prin hotărâre judecătorească fără a se astepta împlinirea vreunui termen de la disparitie. Procedura de declarare Art.39 – Judecarea cererii de declarare a mortii se face potrivit dispozitiilor a mortii Codului de procedură civilă. Data prezumată a mortii Art.40 – (1) Cel declarat mort este socotit că a încetat din viată la data pe celui dispărut care hotărârea rămasă irevocabilă a stabilit-o ca fiind aceea a mortii. Dacă hotărârea nu arată si ora mortii, se socoteste că cel declarat mort a încetat din viată în ultima oră a zilei stabilite ca fiind aceea a mortii.(2) În lipsa unor indicii îndestulătoare, se va stabili că cel declarat mort a încetat din viată în ultima oră a celei din urmă zile a termenului prevăzut de art.36 sau art.37, după caz. (3) Instanta judecătorească poate rectifica data mortii stabilită potrivit dispozitiilor alin.(1) si (2), dacă se dovedeste că nu era posibil ca cel declarat mort să fi murit la acea dată. Prezumtia de viată a Art.41 – Cel dispărut este socotit a fi în viată, dacă nu a intervenit o celui dispărut hotărâre declarativă de moarte rămasă irevocabilă. Anularea hotărârii de Art.42 – (1) Dacă cel declarat mort este în viată se poate cere, oricând, declararea a mortii anularea hotărârii prin care s-a declarat moartea. (2) Cel care a fost declarat mort poate cere, după anularea hotărârii declarative de moarte, înapoierea bunurilor sale în natură, iar dacă aceasta nu este cu putintă, restituirea lor prin echivalent. Cu toate acestea, dobânditorul cu titlu oneros nu este obligat să le înapoieze decât dacă, sub rezerva dispozitiilor în materie de carte funciară, se va face dovada că la data dobândirii stia ori trebuia să stie că persoana declarată moartă este în viată. (3) Hotărârea va fi oricând anulată si în cazul în care se înfătisează certificatul de deces al celui declarat mort. Plata făcută Art.43 – Plata făcută mostenitorilor sau legatarilor cu titlu particular ai unei mostenitorilor aparenti persoane care reapare ulterior hotărârii declarative de moarte este valabilă si liberatorie, dacă a fost făcută înainte de radierea din registrul de stare civilă a mentiunii privitoare la deces. Drepturile Art.44 – Mostenitorul aparent care află de existenta persoanei declarate mostenitorului aparent decedată prin hotărâre judecătorească păstrează posesiunea bunurilor si dobândeste fructele sau veniturile acestor bunuri, cât timp cel reapărut nu solicită restituirea lor. CAPITOLUL II Despre respectul fiintei umane si al drepturilor ei inerente Dreptul la viată si alte Art.45 – Orice persoană are dreptul la viată, la sănătate, la integritate fizică drepturi si psihică, la onoare si reputatie, la respectul vietii sale familiale si private. Atributele de Art.46 – De asemenea, orice persoană are dreptul la nume, la domiciliu, la identificare resedintă, precum si la o anumită stare civilă. Dreptul de a dispune de Art.47 – Persoana fizică are dreptul să dispună de ea însăsi, dacă nu încalcă sine însusi drepturile si libertătile altora, ordinea publică sau bunele moravuri. Respectul datorat Art.48 – Persoanei decedate i se datorează respect cu privire la memoria sa, persoanei decedate precum si cu privire la corpul său. Respectarea vointei Art.49 – (1) Orice persoană poate determina felul propriilor funeralii si persoanei decedate poate dispune cu privire la corpul său după moarte. În cazul celor lipsiti de capacitate de exercitiu sau al celor cu capacitate de exercitiu restrânsă este necesar si consimtământul scris al părintilor sau, după caz, al tutorelui. (2) În lipsa dorintei exprese a persoanei decedate, va fi respectată, înordine, vointa sotului, părintilor, descendentilor, rudelor în linie colaterală până la gradul al patrulea, inclusiv, legatarilor universali sau cu titlu universal, iar în lipsa acestora, va hotărî primăria în a cărei rază teritorială a avut loc decesul. Prelevarea de tesuturi si Art. 50 – Prelevarea de tesuturi si organe umane, în scop medical sau organe umane stiintific, de la persoanele decedate se efectuează numai în conditiile prevăzute de lege. Capitolul III Identificarea persoanei fizice Sectiunea 1 Numele Dreptul la nume Art.51 –Orice persoană are dreptul la numele stabilit sau dobândit, potrivit legii. Structura numelui Art.52 – Numele cuprinde numele de familie si prenumele. Dobândirea numelui Art.53 – (1) Numele de familie se dobândeste prin efectul filiatiei si se modifică prin efectul schimbării stării civile, în conditiile prevăzute de lege. (2) Prenumele se stabileste la data înregistrării nasterii, pe baza declaratiei de nastere si poate fi alcătuit din cel mult trei cuvinte. Sunt interzise prenumele fanteziste, indecente, ridicole si altele asemenea. (3) Numele de familie si prenumele copilului găsit, născut din părinti necunoscuti, se stabilesc, prin dispozitia primarului comunei, orasului, municipiului sau a sectorului municipiului Bucuresti, în a cărui rază teritorială a fost găsit copilul. Schimbarea numelui pe Art.54 – Cetătenii români pot obtine, în conditiile legii, schimbarea pe cale cale administrativă administrativă a numelui de familie si a prenumelui sau numai a unuia dintre acestea. Sectiunea a 2-a Domiciliul si resedinta Domiciliul si resedinta Art.55 – (1) Domiciliul persoanei fizice este acolo unde ea îsi are locuinta statornică sau principală. (2) Resedinta persoanei fizice este acolo unde îsi are locuinta temporară sau secundară. Prezumtia de domiciliu Art.56 – (1) Resedinta va fi socotită domiciliu când acesta nu este cunoscut. (2) În lipsă de resedintă, persoana fizică este considerată că domiciliază la locul unde ea se găseste, iar dacă acesta nu se cunoaste, la locul ultimului domiciliu. Dovada Art.57 – (1) Dovada domiciliului si a resedintei se face cu mentiunile cuprinse în cartea de identitate. (2) În lipsa acestor mentiuni, stabilirea sau schimbarea domiciliului ori aresedintei nu va putea fi opusă altor persoane. Domiciliul minorului si Art.58 - (1) Domiciliul minorului este la părintii săi sau la acela dintre al persoanei puse sub părinti la care el locuieste în mod statornic. interdictie (2) În cazul în care părintii au domicilii separate si nu se înteleg la care dintre ei va avea domiciliul copilul, decide instanta judecătorească. (3) În situatiile prevăzute de lege, domiciliul minorului poate fi la bunici, la alte rude ori persoane de încredere, cu consimtământul acestora, ori, după caz, la o institutie de ocrotire. (4) Domiciliul minorului, în cazul în care numai unul dintre părintii săi îl reprezintă ori în cazul în care se află sub tutelă, precum si domiciliul persoanei puse sub interdictie, este la reprezentantul legal. Domiciliul copilului aflat Art.59 – Domiciliul copilului aflat în dificultate, în cazurile prevăzute prin în dificultate legea specială, se află la familia sau la persoanele cărora le-a fost dat în plasament sau încredintat, după caz. Domiciliul persoanei Art.60 - (1) În cazul în care s-a instituit o curatelă asupra bunurilor celui puse sub curatelă care a dispărut, acesta are domiciliul la curator, în măsura în care acesta este îndreptătit să-l reprezinte. (2) Dacă un custode sau un curator a fost numit asupra unor bunuri succesorale, cei chemati la mostenire au domiciliul la custode sau la curator, în măsura în care acesta este îndreptătit să-i reprezinte. Domiciliul profesional Art.61 – Acela care exercită în mod statornic o activitate profesională sau are una ori mai multe întreprinderi agricole, comerciale sau industriale, va fi socotit că domiciliază si la locul acelor întreprinderi sau activităti, în tot ceea ce priveste obligatiile patrimoniale ce s-au născut sau urmează a se executa în acel loc. Alegerea de domiciliu Art.62– (1) Părtile unui act juridic pot, prin acelasi act sau printr-un act separat, să aleagă un domiciliu în vederea executării actului sau a exercitării drepturilor născute din actul principal. (2) Alegerea domiciliului nu se prezumă, ci ea trebuie făcută în scris. Sectiunea a 3-a Actele de stare civilă Dovada stării civile Art.63 – Starea civilă se dovedeste cu actele întocmite, potrivit legii, în registrele de stare civilă, precum si cu certificatele de stare civilă eliberate pe baza acestora. Anularea, modificarea, Art.64– (1) Anularea, modificarea, rectificarea sau completarea actelor de rectificarea sau stare civilă, precum si orice înscrieri făcute pe actele de stare civilă, se pot completarea actelor de face numai în temeiul unei hotărâri judecătoresti irevocabile. stare civilă (2) Starea civilă a persoanei poate fi modificată numai în baza unei hotărâri de anulare, modificare, rectificare sau completare a unui act de stare civilă, dacă nu a fost formulată si o actiune de modificare a stării civile. Actele de stare civilă Art.65 – (1) Actele de stare civilă sunt înscrisuri autentice si fac dovada până la înscrierea în fals pentru ceea ce reprezintă constatările personale aleofiterului de stare civilă si, până la proba contrară, pentru celelalte mentiuni. (2) Hotărârea judecătorească dată cu privire la starea civilă a unei persoane este opozabilă oricărei alte persoane cât timp printr-o nouă hotărâre nu s-a stabilit contrariul. Alte mijloace de dovadă Art.66 – Starea civilă se poate dovedi, înaintea instantei judecătoresti, prin a stării civile orice mijloace de probă, dacă: a) nu au existat registre de stare civilă; b) registrele de stare civilă s-au pierdut ori au fost distruse, în tot sau în parte; c) nu este posibilă procurarea din străinătate a certificatului de stare civilă sau a extrasului după actul de stare civilă; d) întocmirea actului de stare civilă a fost omisă sau, după caz, refuzată. TITLUL III Ocrotirea persoanei fizice CAPITOLUL I Dispozitii generale Interesul persoanei Art.67 – (1) Orice măsură de ocrotire a persoanei fizice se stabileste numai ocrotite în interesul acesteia. (2) La luarea unei măsuri de ocrotire, trebuie să se tină seama de posibilitatea persoanei fizice de a-si exercita drepturile si de a-si îndeplini obligatiile cu privire la persoana si bunurile sale. Modalitătile de ocrotire Art.68 – (1) Ocrotirea minorului se realizează prin părinti, tutelă, plasament sau încredintare, în conditiile legii. (2) Ocrotirea majorului are loc prin punerea sub interdictie judecătorească sau prin instituirea curatelei, în conditiile prevăzute de prezentul cod. Instanta tutelară Art.69 – Procedurile prevăzute de prezentul cod privind ocrotirea persoanei prin tutelă si curatelă, sunt de competenta instantei tutelare, de la domiciliul persoanei ocrotite. Ocrotirea persoanei prin Art.70 - (1) Ocrotirea persoanei prin tutelă se realizează de către tutore, tutelă desemnat sau numit, în conditiile prezentului cod, precum si de către consiliul de familie, ca organ consultativ. (2) Consiliul de familie poate fi constituit de către instanta tutelară numai la cererea persoanelor interesate. (3) În cazul în care nu se constituie consiliul de familie, atributiile acestuia vor fi exercitate de către instanta tutelară în cazurile prevăzute la art.96, art.100 si art.108. CAPITOLUL II Despre tutela minorului Sectiunea 1Despre deschiderea tutelei Cazuri de instituire Art.71 – Tutela minorului se instituie atunci când ambii părinti sunt decedati, necunoscuti, decăzuti din exercitiul drepturilor părintesti, pusi sub interdictie, dispăruti ori declarati morti, când copilul este abandonat sau este lipsit de îngrijirea ambilor părinti, precum si în cazul în care, la încetarea adoptiei, instanta hotărăste că este în interesul minorului instituirea unei tutele. Persoanele obligate să Art.72 – Au obligatia ca, în termen de cel mult cinci zile de la data când înstiinteze instanta află de existenta unui minor lipsit de îngrijire părintească în cazurile tutelară prevăzute în art.71, să înstiinteze instanta tutelară: persoanele apropiate minorului, precum si administratorii si locatarii casei în care locuieste minorul; serviciul de stare civilă, cu prilejul înregistrării mortii unei persoane, precum si notarul public, cu prilejul deschiderii unei proceduri succesorale; instantele judecătoresti, reprezentantii Ministerului Public si ai politiei, cu prilejul pronuntării, luării sau executării unei măsuri privative de libertate; organele administratiei publice locale, institutiile de ocrotire, precum si orice altă persoană. Sectiunea a 2-a Despre tutore Persoana care poate fi Art.73 – (1) Poate fi tutore o persoană fizică sau sotul si sotia, împreună, numită tutore dacă nu se află în vreunul din cazurile de incompatibilitate prevăzute de prezentul cod. (2) În cazul în care, în situatia prevăzută la art.71 se află mai multi minori care sunt frati, se numeste de regulă un singur tutore. Persoanele care nu pot fi Art.74 – (1) Nu poate fi tutore: numite tutore a) minorul, interzisul judecătoresc sau cel pus sub curatelă; b) cel decăzut din drepturile părintesti sau declarat incapabil de a fi tutore; c) cel căruia i s-a restrâns exercitiul unor drepturi politice sau civile, fie în temeiul legii, fie prin hotărâre judecătorească, precum si cel cu rele purtări; d) cel care, exercitând o tutelă, a fost îndepărtat din aceasta; e) cel care, din cauza intereselor potrivnice cu cele ale minorului, nu ar putea îndeplini sarcina tutelei; f) cel înlăturat prin înscris autentic sau prin testament de către părintele care exercita singur, în momentul mortii, responsabilitatea părintească. (2) Dacă una din împrejurările arătate la alin.(1) se iveste în timpul tutelei, tutorele va fi îndepărtat, respectându-se aceeasi procedură ca si la numirea lui. Desemnarea tutorelui de Art.75– (1) Părintele poate desemna, prin înscris autentic sau prin către părinte testament, persoana care urmează a fi numită tutore al copiilor săi. (2) Desemnarea făcută de părintele care în momentul mortii era decăzut din drepturile părintesti sau pus sub interdictie, este lipsită de efecte. Desemnarea mai multor Art.76– În cazul în care au fost desemnate mai multe persoane ca tutore, tutori fără vreo preferintă, ori există mai multe rude, afini sau prieteni ai familiei minorului în stare să îndeplinească sarcinile tutelei si care îsi exprimădorinta de a fi tutore, instanta tutelară va hotărî tinând seama de conditiile lor materiale, precum si de garantiile morale necesare dezvoltării armonioase a minorului. Împiedicarea persoanei Art.77 – (1) Cel chemat la tutelă în conformitate cu dispozitiile art.75 nu desemnate de a fi numit poate fi înlăturat fără acordul său, decât dacă se află în vreunul din cazurile tutore prevăzute la art.74 sau dacă prin numirea sa interesele minorului ar fi primejduite. (2) Dacă cel chemat la tutelă este numai temporar împiedicat în exercitarea atributiilor ce i-au fost conferite, instanta tutelară, după încetarea împiedicării, îl numeste tutore la cererea sa, dar nu mai târziu de sase luni de la deschiderea tutelei. Până atunci, instanta desemnează un tutore provizoriu. (3) După trecerea celor sase luni, dacă persoana desemnată nu a cerut numirea sa ca tutore, cel numit provizoriu tutore rămâne să îndeplinească în continuare sarcinile tutelei. Numirea tutorelui de Art.78 – În lipsa unui tutore desemnat, instanta tutelară, numeste ca tutore, către instanta tutelară dacă motive întemeiate nu se opun, o rudă sau un afin, ori un prieten al familiei minorului, având domiciliul în România, în stare să îndeplinească această sarcină tinând seama de relatiile personale, de apropierea domiciliilor, de conditiile materiale si de garantiile morale pe care le prezintă cel chemat la tutelă. Procedura de numire Art.79 – (1) Numirea tutorelui se face de instanta tutelară în camera de consiliu prin încheiere irevocabilă. Ascultarea minorului care a împlinit 10 ani este obligatorie. (2) În lipsa unui tutore desemnat, dacă instanta tutelară a constituit consiliul de familie, numirea tutorelui se face, potrivit alin.(1), cu consultarea consiliului de familie. (3) Încheierea de numire se comunică în scris tutorelui si se afisează la sediul instantei tutelare si la primăria de la domiciliul minorului. (4) Drepturile si îndatoririle tutorelui încep de la primirea comunicării. (5) Între timp, instanta tutelară poate lua măsuri provizorii cerute de interesele minorului, putând chiar să numească un curator special. Persoanele care pot Art.80 – (1) Cel numit tutore este dator să continue îndeplinirea sarcinilor refuza continuarea tutelei. tutelei (2) Poate refuza continuarea tutelei: a) cel care are vârsta de 60 de ani împliniti; b) femeia însărcinată sau mama unui copil mai mic de opt ani; c) cel care creste si educă doi sau mai multi copii; d) cel care, din cauza bolii, a infirmitătii, a felului îndeletnicirii, a depărtării domiciliului de locul unde se află bunurile minorului sau din alte motive întemeiate, nu ar mai putea să îndeplinească această sarcină. Înlocuirea tutorelui Art.81 – Tutorele aflat în oricare dintre situatiile prevăzute în art.80 poate cere să fie înlocuit. Cererea de înlocuire se adresează instantei tutelare, care va hotărî de urgentă. Până la solutionarea cererii sale de înlocuire, el este obligat să continue exercitarea atributiilor. Caracterul personal al Art.82 – (1) Tutela este o sarcină personală. tutelei (2) Cu toate acestea, instanta tutelară, cu avizul consiliului de familie poate,tinând seama de mărimea si compunerea patrimoniului minorului, să decidă ca gestionarea patrimoniului ori doar a unei părti a acestuia să fie încredintată, potrivit legii, unei persoane fizice sau juridice specializate. Caracterul gratuit al Art.83 – (1) Tutela este o sarcină gratuită. tutelei (2) Cu toate acestea, tutorele poate fi îndreptătit, pe perioada exercitării sarcinilor tutelei, la o remuneratie al cărei cuantum va fi stabilit de instanta tutelară, cu avizul consiliului de familie, tinând seama de munca depusă în administrarea averii si de starea materială a minorului si a tutorelui, dar nu mai mult de 10% din veniturile bunurilor minorului. Instanta tutelară, cu avizul consiliului de familie, va putea modifica sau suprima această remuneratie, potrivit împrejurărilor. Sectiunea a 3-a Consiliul de familie Rolul consiliului de Art.84 – Consiliul de familie se constituie pentru a supraveghea modul în familie care tutorele îsi exercită drepturile si îsi îndeplineste îndatoririle cu privire la persoana si bunurile minorului. Membrii consiliului de Art.85 – (1) Instanta tutelară poate constitui un consiliu de familie, compus familie din trei rude sau afini, tinând seama de gradul de rudenie si de relatiile personale cu familia minorului. În lipsă de rude sau afini pot fi numite si alte persoane care au avut legături de prietenie cu părintii minorului sau care manifestă interes pentru situatia acestuia. (2) Sotul si sotia nu pot fi, împreună, membri ai aceluiasi consiliu de familie. (3) În aceleasi conditii, instanta tutelară numeste si doi supleanti. (4) Tutorele nu poate fi membru în consiliul de familie. Alte dispozitii aplicabile Art.86 – Dispozitiile art.74, art. 80 alin.(1) si alin.(2) lit.d), art.81 si art. consiliului de familie 107 se aplică în mod corespunzător si membrilor consiliului de familie. Modificarea consiliului Art.87 – În afară de cazul prevăzut la art. 91, alcătuirea consiliului de de familie familie nu se poate modifica în timpul tutelei, afară numai dacă interesele minorului ar cere o asemenea schimbare sau dacă, prin moartea sau disparitia unuia dintre membri, ar fi necesară completarea. Procedura de constituire Art.88 – (1) În vederea constituirii consiliului de familie, persoanele care a consiliului de familie îndeplinesc conditiile pentru a fi membri sunt convocate la domiciliul minorului de către instanta tutelară, din oficiu sau la sesizarea minorului, dacă acesta a împlinit 14 ani, a tutorelui desemnat, a oricăror altor persoane care au cunostintă despre situatia minorului. (2) Numirea membrilor consiliului de familie se face de către instanta tutelară pe baza raportului anchetei referitoare la situatia psiho-socială, precum si a oricăror altor probe. (3) Minorul care a împlinit vârsta de 10 ani va fi ascultat. Modul de lucru Art.89– (1) Consiliul de familie este convocat cu cel putin 10 zile înainte de data întrunirii. (2) Cei convocati sunt obligati să se prezinte personal. Totusi, dacă aceasta nu este posibil, ei pot fi reprezentati de persoane care sunt rude sau afini cu părintii minorului, dacă aceste persoane nu sunt desemnate sau convocateîn nume propriu ca membri ai consiliului de familie. Sotii se pot reprezenta reciproc. Atributii Art.90 – (1) Consiliul de familie dă avize consultative, la solicitarea tutorelui sau a instantei tutelare si ia decizii, în cazurile prevăzute de lege. Avizele consultative si deciziile se iau în mod valabil cu votul majoritătii membrilor săi, consiliul fiind prezidat de persoana cea mai înaintată în vârstă. (2) La luarea deciziilor, minorul care a împlinit vârsta de 10 ani va fi ascultat; dispozitiile art.202 sunt aplicabile în mod corespunzător. (3) Deciziile consiliului de familie vor fi motivate si consemnate într-un registru special constituit. Înlocuirea consiliului de Art.91 – Tutorele poate cere instituirea unui nou consiliu, dacă în plângerile familie formulate potrivit prezentului cod, instanta a hotărât de cel putin două ori, în mod irevocabil, împotriva deciziilor consiliului de familie. Imposibilitatea Art.92 – Dacă în cazul prevăzut la art. 91 nu este posibilă constituirea unui constituirii consiliului de nou consiliu, ca si în cazul contrarietătii de interese dintre minor si toti familie membrii consiliului de familie si supleanti, tutorele poate cere instantei tutelare autorizatia de a exercita singur tutela. Sectiunea a 4-a Despre exercitarea tutelei §.1 Dispozitii generale Exercitarea tutelei în Art.93 – Tutela se exercită numai în interesul minorului atât în ceea ce interesul minorului priveste persoana, cât si bunurile acestuia. Continutul tutelei Art.94 – (1) Tutorele are obligatia de a îngriji de minor. (2) El este obligat să crească copilul, îngrijind de sănătatea si dezvoltarea lui fizică si mentală, de educarea, învătătura si pregătirea profesională a acestuia, potrivit cu aptitudinile lui. Tutela exercitată de Art.95 – (1) În cazul în care tutori sunt doi soti, acestia răspund împreună ambii soti pentru exercitarea atributiilor tutelei. Dispozitiile privind responsabilitatea părintească sunt aplicabile în mod corespunzător. (2) În cazul în care unul dintre soti introduce actiunea de divort, instanta, din oficiu, va înstiinta instanta tutelară pentru a dispune cu privire la exercitarea tutelei. §. 2 Exercitarea tutelei cu privire la persoana minorului Avizul consiliului de Art.96– Măsurile privind persoana minorului se iau de către tutore, cu familie avizul consiliului de familie, cu exceptia măsurilor care au caracter curent. Domiciliul minorului Art.97– Minorul pus sub tutelă are domiciliul la tutore. Numai cu încuviintarea instantei tutelare minorul poate avea si o resedintă. Felul învătăturii sau al Art.98 – (1) Felul învătăturii sau al pregătirii profesionale pe care minorulpregătirii profesionale ce nu a împlinit 14 ani o primea la data instituirii tutelei nu poate fi schimbat de tutore, decât cu încuviintarea instantei tutelare. (2) Instanta tutelară nu poate, împotriva vointei minorului care a împlinit 14 ani, să schimbe felul învătăturii acestuia, hotărâtă de părinti sau pe care minorul o primea la data instituirii tutelei. (3) Religia în care a fost educat copilul nu se poate schimba decât în cazuri exceptionale, cu încuviintarea instantei tutelare. Ascultarea minorului Art.99 – Instanta tutelară nu poate hotărî fără ascultarea minorului, dacă care a împlinit 10 ani acesta a împlinit vârsta de 10 ani. §.3 Exercitarea tutelei cu privire la bunurile minorului Inventarul bunurilor Art.100 – (1) După numirea tutorelui si în prezenta acestuia, membrii minorului consiliului de familie vor verifica la fata locului toate bunurile minorului, întocmind un inventar, care va fi supus aprobării instantei tutelare. (2) Creantele pe care le au fată de minor tutorele sau vreunul din membrii consiliului de familie, sotul, o rudă în linie dreaptă ori fratii sau surorile acestora trebuie declarate, sub sanctiunea de a le pierde, cu prilejul inventarierii si pot fi plătite numai cu aprobarea instantei tutelare. Actele de conservare Art.101 – Înainte de încheierea inventarului, tutorele nu poate face, în numele minorului, decât acte de conservare si acte de administrare ce nu suferă întârziere. Obligatiile tutorelui: Art.102– (1) Tutorele are obligatia de a administra cu bună-credintă - administrarea bunurile minorului. bunurilor minorului (2) Nu sunt supuse administrării tutorelui bunurile dobândite de minor cu titlu gratuit, dacă testatorul sau donatorul nu a stipulat altfel. Aceste bunuri sunt administrate de curatorul desemnat prin actul de dispozitie sau numit de către instanta tutelară. - reprezentarea Art.103– Tutorele are obligatia de a reprezenta pe minor în actele civile, dar minorului în actele civile numai până când acesta împlineste vârsta de 14 ani. Regimul juridic al Art.104 – (1) Tutorele nu poate, în numele minorului, să facă donatii si nici actelor de dispozitie să garanteze obligatia altuia. Fac exceptie darurile obisnuite, potrivite cu starea materială a minorului. (2) Tutorele nu poate, fără avizul consiliului de familie si încuviintarea instantei tutelare, să facă în mod valabil înstrăinarea, împărteala, ipotecarea ori, după caz, gajarea bunurilor minorului, renuntarea la drepturile patrimoniale ale acestuia, precum si să încheie orice alte acte ce depăsesc dreptul de administrare. (3) Actele făcute cu încălcarea dispozitiilor cuprinse în alin.(1) si (2) sunt lovite de nulitate relativă. În cazurile prevăzute la alin.(2) actiunea în nulitate apartine consiliului de familie si instantei tutelare. (4) Cu toate acestea, tutorele poate înstrăina, fără avizul consiliului de familie si fără încuviintarea instantei tutelare, bunurile supuse pieirii ori stricăciunii, precum si bunurile devenite nefolositoare pentru minor. Încuviintarea instantei Art.105 – (1) Instanta tutelară acordă tutorelui încuviintarea, numai dacă tutelare actul răspunde unei nevoi sau prezintă un folos neîndoielnic pentru minor.(2) Încuviintarea se va da pentru fiecare act în parte, stabilindu-se, când este cazul, conditiile de încheiere a actului. (3) În caz de vânzare, încuviintarea va arăta dacă vânzarea se va face prin bună învoială, licitatie publică, sau în alt mod. (4) În toate cazurile, instanta tutelară poate indica tutorelui modul în care se întrebuintează sumele de bani obtinute. Încuviintarea actelor Art.106 – (1) Minorul care a împlinit vârsta de 14 ani încheie actele juridice minorului care a cu încuviintarea tutorelui sau, după caz, a curatorului. împlinit 14 ani (2) Dacă actul pe care minorul care a împlinit vârsta de 14 ani urmează să-l încheie face parte dintre acelea pe care tutorele nu le poate face decât cu încuviintarea instantei tutelare si cu avizul consiliului de familie, va fi necesară atât încuviintarea acesteia, cât si avizul consiliului de familie. (3) Minorul nu poate să facă donatii, altele decât darurile obisnuite potrivit stării lui materiale si nici să garanteze obligatia altuia. (4) Actele făcute cu încălcarea dispozitiilor alin.(1)-(3) sunt lovite de nulitate relativă. Interzicerea unor Art.107 – (1) Este interzisă, sub sanctiunea nulitătii absolute, încheierea de contracte acte juridice între tutore sau sotul, o rudă în linie dreaptă ori fratii sau surorile tutorelui, pe de o parte, si minor, pe de altă parte. (2) Dispozitiile alin.(1) nu se aplică în cazul în care bunul este cumpărat la licitatie publică de un coproprietar sau de un titular al unei garantii reale. Fixarea sumei anuale Art.108 – (1) Consiliul de familie stabileste suma anuală necesară pentru necesare pentru întretinerea minorului si administrarea bunurilor sale si poate modifica, întretinerea minorului potrivit împrejurărilor, această sumă. (2) Cheltuielile necesare pentru întretinerea minorului si administrarea bunurilor sale se acoperă din veniturile acestuia. În cazul în care veniturile minorului nu sunt îndestulătoare, instanta tutelară va dispune vânzarea bunurilor minorului prin bună învoială sau prin licitatie publică. (3) Obiectele ce au valoare afectivă pentru familia minorului sau pentru minor nu vor fi vândute decât în mod exceptional. (4) Dacă minorul este lipsit de bunuri si nu are părinti sau alte rude care sunt obligate prin lege să-i acorde întretinere, ori aceasta nu este suficientă, minorul are dreptul la asistentă socială, în conditiile legii. Sumele de bani care Art.109 – (1) Sumele de bani care întrec nevoile întretinerii minorului si ale depăsesc nevoile administrării bunurilor sale, precum si titlurile de valoare, se depun, pe întretinerii minorului numele minorului, la Casa de Economii si Consemnatiuni, de unde nu pot fi ridicate decât cu încuviintarea instantei tutelare. (2) Sumele de bani si titlurile de valoare prevăzute la alin.(1) nu pot face obiectul unor tranzactii ulterioare pe piata de capital. (3) Tutorele poate depune si sumele necesare întretinerii, tot pe numele minorului. Acestea se trec într-un cont separat si pot fi ridicate de tutore, fără încuviintarea prevăzută în alin.(1). Cazuri de numire a Art.110 – (1) Ori de câte ori între tutore si minor se ivesc interese contrare, curatorului special care nu sunt dintre cele ce trebuie să ducă la înlocuirea tutorelui, instanta tutelară va numi un curator special. (2) De asemenea, dacă din cauza bolii sau din alte motive, tutorele este împiedicat să îndeplinească un anumit act în numele minorului pe care îl reprezintă sau ale cărui acte le încuviintează, instanta tutelară va numi uncurator special. Sectiunea a 5-a Despre controlul exercitării tutelei Controlul instantei Art.111 – (1) Instanta tutelară va efectua un control efectiv si continuu tutelare asupra modului în care tutorele si consiliul de familie îsi îndeplinesc atributiile cu privire la minor si bunurile acestuia. (2) În îndeplinirea activitătii de control, instanta tutelară va putea cere colaborarea autoritătilor administratiei publice, a serviciului public specializat de protectie a copilului sau a institutiilor de ocrotire, după caz. Darea de seamă Art.112 – (1) Tutorele este dator să prezinte anual instantei tutelare o dare de seamă despre modul cum s-a îngrijit de minor, precum si despre administrarea bunurilor acestuia. (2) Darea de seamă se va prezenta instantei tutelare în termen de 30 de zile de la sfârsitul anului calendaristic. (3) Dacă averea minorului este de mică însemnătate, instanta tutelară poate să încuviinteze ca darea de seamă privind administrarea bunurilor minorului să se facă pe termene mai lungi, care nu vor depăsi însă trei ani. (4) În afară de darea de seamă anuală, tutorele este obligat, la cererea instantei tutelare, să dea oricând dări de seamă despre felul cum s-a îngrijit de minor, precum si despre administrarea bunurilor acestuia. Descărcarea tutorelui Art.113 – Instanta tutelară va verifica socotelile privitoare la veniturile minorului si la cheltuielile făcute cu întretinerea acestuia si cu administrarea bunurilor sale si, dacă sunt corect întocmite si corespund realitătii, va da descărcare tutorelui. Nulitatea dispensei de a Art.114 – Este lovită de nulitate absolută dispensa de a da socoteli stipulată da socoteli prin liberalitatea făcută în favoarea minorului. Garantii Art.115 – Instanta tutelară poate hotărî, din oficiu sau la cererea consiliului de familie, ca tutorele să dea garantii reale sau personale dacă interesele minorului cer o astfel de măsură; ea stabileste potrivit cu împrejurările felul si întinderea garantiilor. Plângerea împotriva Art.116 – (1) Minorul, consiliul de familie, precum si toti cei prevăzuti în tutorelui art.72 , pot face plângere la instanta tutelară cu privire la actele sau faptele tutorelui păgubitoare pentru minor. (2) Tutorele va fi îndepărtat dacă săvârseste un abuz, o neglijentă gravă sau fapte care-l fac nedemn de a fi tutore, precum si dacă nu îsi îndeplineste multumitor sarcina. Sectiunea a 6-a Încetarea tuteleiCazuri de încetare Art.117 – (1) Tutela încetează în cazul în care nu se mai mentine situatia care a dus la instituirea tutelei, precum si în cazul mortii minorului. (2) Functia tutorelui încetează prin moartea acestuia, prin îndepărtarea de la sarcina tutelei sau prin înlocuirea tutorelui. Moartea tutorelui Art.118– (1) În cazul mortii tutorelui, mostenitorii săi au obligatia de a înstiinta instanta tutelară. (2) Până la numirea unui nou tutore, ei vor prelua sarcinile tutelei. Dacă sunt mai multi mostenitori, ei pot desemna, prin procură specială, pe unul dintre ei, să îndeplinească în mod provizoriu sarcinile tutelei. (3) Dacă mostenitorii sunt minori, înstiintarea instantei tutelare se poate face de orice persoană interesată, precum si de cele arătate la art.72. În acest caz, mostenitorii tutorelui nu vor prelua sarcinile tutelei, ci instanta tutelară va numi de urgentă un curator special, care poate fi executorul testamentar. Numirea curatorului Art.119 – Până la intrarea în functiune a noului tutore, instanta tutelară special poate numi un curator special. Darea de seamă Art.120 – (1) La încetarea tutelei, tutorele sau, după caz, mostenitorii generală acestuia sunt datori ca, în termen de cel mult 30 de zile, să prezinte instantei tutelare o dare de seamă generală. Tutorele are aceeasi îndatorire si în caz de îndepărtare din tutelă. (2) Bunurile care au fost în administrarea tutorelui vor fi predate, după caz, fostului minor, mostenitorilor acestuia sau noului tutore. Descărcarea de gestiune Art.121 – (1) După predarea bunurilor, verificarea socotelilor si aprobarea lor, instanta tutelară va da tutorelui descărcare de gestiunea sa. (2) Chiar dacă instanta tutelară a dat tutorelui descărcare de gestiune, acesta răspunde pentru paguba cauzată prin culpa sa. (3) Tutorele care înlocuieste un alt tutore are obligatia să ceară acestuia repararea pagubelor pe care le-a cauzat minorului prin culpa sa, sub sanctiunea de a fi obligat el însusi de a repara prejudiciul suferit de minor. Amenda civilă Art.122 – (1) În cazul refuzului de a continua sarcinile tutelei, tutorele poate fi sanctionat de către instanta tutelară, prin încheiere executorie, cu amendă civilă, în folosul statului, care nu poate depăsi valoarea unui salariu minim pe economie. Amenda poate fi repetată de cel mult trei ori, la interval de câte 7 zile, după care se va numi un alt tutore. (2) De asemenea, dacă tutorele, prin culpa sa, îndeplineste defectuos sarcinile tutelei, va putea fi obligat la plata unei amenzi civile, în folosul statului, care nu poate depăsi trei salarii medii pe economie. CAPITOLUL III Ocrotirea interzisului judecătoresc Conditii Art.123 – (1) Persoana care nu are discernământul necesar pentru a se îngriji de interesele sale, din cauza alienatiei mintale ori debilitătii mintale, va fi pusă sub interdictie. (2) Pot fi pusi sub interdictie si minorii cu capacitate de exercitiu restrânsă. Persoanele care pot cere Art.124 – Interdictia poate fi cerută de instanta tutelară, precum si de cei punerea sub interdictie prevăzuti în art.72.Numirea unui curator Art.125 – În caz de nevoie si până la rezolvarea cererii de punere sub special interdictie, instanta tutelară va putea numi un curator special pentru îngrijirea persoanei si reprezentarea celui a cărui interdictie a fost cerută, precum si pentru administrarea bunurilor. Procedura Art.126 – Judecarea cererii de punere sub interdictie se va face potrivit dispozitiilor Codului de procedură civilă. Opozabilitatea Art.127 – (1) Interdictia îsi produce efectele de la data când hotărârea interdictiei judecătorească a rămas irevocabilă. (2) Cu toate acestea, lipsa de capacitate a celui interzis nu va putea fi opusă unei terte persoane decât de la data îndeplinirii formalitătilor de publicitate prevăzute de Codul de procedură civilă, afară numai dacă cel de-al treilea a cunoscut punerea sub interdictie pe altă cale. Comunicarea hotărârii Art.128 – (1) Hotărârea de punere sub interdictie va fi comunicată, în de punere sub conditiile legii, instantei tutelare, care va desemna de îndată un tutore interdictie pentru ocrotirea celui pus sub interdictie. (2) Regulile privitoare la tutela minorului care nu a împlinit vârsta de 14 ani se aplică si în cazul tutelei celui pus sub interdictie, în măsura în care legea nu dispune altfel. Nulitatea relativă a Art.129 – Actele juridice făcute de persoana pusă sub interdictie, altele actelor făcute de decât cele prevăzute de art.29 alin.(3), sunt lovite de nulitate relativă, chiar persoana pusă sub dacă la data încheierii lor aceasta ar fi lucrat cu discernământ. interdictie Înlocuirea tutorelui Art.130 – Tutorele celui pus sub interdictie este în drept să ceară înlocuirea sa după trei ani de la numire. Obligatiile tutorelui Art.131 –(1) Tutorele este dator să îngrijească de cel pus sub interdictie, spre a-i grăbi vindecarea si a-i îmbunătăti conditiile de viată; în acest scop, se vor întrebuinta veniturile si, la nevoie, toate bunurile celui pus sub interdictie. (2) Instanta tutelară, luând avizul consiliului de familie si consultând un medic de specialitate, va hotărî, tinând seama de împrejurări, dacă cel pus sub interdictie va fi îngrijit la locuinta lui sau într-o institutie sanitară. (3) Când interzisul este căsătorit, va fi ascultat si sotul acestuia. Liberalitătile primite de Art.132 – Din bunurile interzisului, descendentii acestuia vor putea fi descendentii interzisului gratificati sau înzestrati de către tutore cu avizul consiliului de familie si cu încuviintarea instantei tutelare, fără însă să se poată da scutire de raport. Modul de ocrotire a Art.133 – (1) Minorul care, la data punerii sub interdictie, se afla sub minorului ocrotirea părintilor, va rămâne sub această ocrotire până la data când devine major, fără a i se numi un tutore. Dispozitiile art.131 sunt aplicabile si situatiei prevăzute în prezentul alineat. (2) Dacă la data când minorul devine major el se află încă sub interdictie, instanta tutelară va numi un tutore. (3) În cazul în care, la data punerii sub interdictie, minorul se afla sub tutelă, instanta tutelară va hotărî dacă fostul tutore al minorului păstrează sarcina tutelei sau va numi un nou tutore.Ridicarea interdictiei Art.134 – (1) Dacă au încetat cauzele care au provocat interdictia, instanta judecătorească va pronunta ridicarea ei. (2) Cererea se va putea face de cel pus sub interdictie, de tutore, precum si de toti cei prevăzuti în art.72. (3) Hotărârea prin care se pronuntă ridicarea interdictiei îsi produce efectele de la data când a rămas irevocabilă. (4) Cu toate acestea, încetarea dreptului de reprezentare al tutorelui nu va putea fi opusă decât în conditiile art.127 alin.(2), care se aplică în mod corespunzător. CAPITOLUL IV Despre curatelă Cazuri de instituire Art.135 – În afară de cazurile prevăzute de lege, instanta tutelară poate institui curatela: a) dacă, din cauza bătrânetii, a bolii sau a unei infirmităti fizice, o persoană, desi capabilă, nu poate, personal, să-si administreze bunurile sau să-si apere interesele în conditii multumitoare si, din motive temeinice, nu-si poate numi un reprezentant; b) dacă din cauza bolii sau din alte motive o persoană, desi capabilă, nu poate, nici personal, nici prin reprezentant, să ia măsurile necesare în cazuri a căror rezolvare nu suferă amânare; c) dacă o persoană, fiind obligată să lipsească vreme îndelungată de la domiciliu, nu a lăsat un mandatar general; d) dacă o persoană a dispărut fără a se avea stiri despre ea si nu a lăsat un mandatar general. Competenta instantei Art.136 – Instanta tutelară competentă este: tutelare în cazul prevăzut la art.135 lit.a), instanta de la domiciliul persoanei reprezentate; în cazul prevăzut la art.135 lit.b), fie instanta de la domiciliul persoanei reprezentate, fie instanta de la locul unde trebuie luate măsurile urgente; în cazurile prevăzute la art.135 lit.c) sau d), instanta de la ultimul domiciliu din tară al celui lipsă ori al celui dispărut. Persoana care poate fi Art.137 – Poate fi numit curator orice persoană în măsură să îndeplinească numită curator această sarcină. Efectele curatelei Art.138 – În cazurile prevăzute la art.135, instituirea curatelei nu aduce nici o atingere capacitătii celui pe care curatorul îl reprezintă. Procedura de instituire Art.139 – (1) Curatela se poate institui la cererea celui care urmează a fi reprezentat, a sotului său, a rudelor sau a celor arătati în art.72. Instanta tutelară poate institui curatela si din oficiu. (2) Curatela nu se poate institui decât cu consimtământul celui reprezentat, în afară de cazurile în care consimtământul nu poate fi dat. (3) Numirea curatorului se face de instanta tutelară, printr-o încheiere care se comunică în scris curatorului si se afisează la sediul instantei tutelare, precum si la primăria de la domiciliul celui reprezentat. Continutul curatelei Art.140 – (1) În cazurile în care se instituie curatela, se aplică regulile de la mandat.(2) Instanta tutelară poate stabili limitele mandatului si poate da instructiuni curatorului, în locul celui reprezentat, în toate cazurile în care acesta din urmă nu este în măsură să o facă. Înlocuirea curatorului Art.141 – Curatorul este în drept să ceară înlocuirea sa după trei ani de la numire. Încetarea curatelei Art.142 – Dacă au încetat cauzele care au provocat instituirea curatelei, aceasta va fi ridicată de instanta tutelară la cererea curatorului, a celui reprezentat, a oricăruia dintre cei prevăzuti în art.72 ori din oficiu. Alte dispozitii aplicabile Art.143 – Dispozitiile prezentului capitol se aplică si curatorului special prevăzut de art.82 alin.(2), art. 110, art. 119 si art. 125. TITLUL IV Persoana juridică CAPITOLUL I Dispozitii generale Elementele constitutive Art.144 – (1) Orice persoană juridică are o organizare de sine stătătoare si ale persoanei juridice un patrimoniu propriu, afectat realizării unui anumit scop, în acord cu interesul general. (2) Persoanele juridice sunt de drept public sau de drept privat. Persoana juridică de Art.145– Persoanele juridice de drept privat se pot constitui, în mod liber, drept privat într-una din formele prevăzute de lege. Persoana juridică de Art.146– (1) Persoanele juridice de drept public se înfiintează, de regulă, drept public prin lege. (2) Prin derogare de la prevederile alin.(1), persoanele juridice de drept public se pot înfiinta prin acte ale autoritătilor administratiei publice centrale sau locale ori în alte moduri anume prevăzute de lege. Diferite categorii de Art.147 – Sunt, în conditiile legii, persoane juridice: persoane juridice a) statul si unitătile sale administrativ-teritoriale; b) Parlamentul; c) Administratia Prezidentială si autoritătile administratiei publice centrale; d) instantele judecătoresti; e) autoritătile administrative autonome; f) institutiile de stat si cele ale autoritătilor administratiei publice locale; g) partidele si aliantele politice; h) sindicatele si alte organizatii ale acestora; i) asociatiile si fundatiile; j) cultele religioase; k) societătile cooperatiste si asociatiile teritoriale ale acestora; l) societătile civile, agricole si comerciale; m) regiile autonome; n) orice altă organizatie sau grupare care îndeplineste conditiile prevăzute la art.144. Regimul juridic Art.148 – Persoanele juridice legal înfiintate se supun dispozitiiloraplicabil aplicabile categoriei din care fac parte, precum si celor cuprinse în prezentul cod, dacă prin lege nu se prevede altfel. CAPITOLUL II Înfiintarea persoanei juridice Modurile de înfiintare Art.149 – (1) Persoana juridică se înfiintează: a) în temeiul actului de înfiintare al organului competent, în cazul autoritătilor si al institutiilor publice, al unitătilor administrativ-teritoriale, precum si al agentilor economici care se constituie de către stat sau de către unitătile administrativ-teritoriale. În toate cazurile, actul de înfiintare trebuie să prevadă în mod expres dacă autoritatea publică sau institutia publică este persoană juridică; b) în temeiul actului de înfiintare al celor care o constituie, autorizat, în conditiile legii; c) în orice alt mod prevăzut de lege. (2) Dacă prin lege nu se dispune altfel, prin act de înfiintare se întelege actul de constituire a persoanei juridice si, după caz, statutul acesteia. Durata persoanei Art.150 – Persoana juridică se înfiintează pe durată nedeterminată dacă prin juridice lege, actul de constituire sau statut nu se prevede altfel. Înregistrarea persoanei Art.151 – (1) Persoanele juridice sunt supuse înregistrării, dacă legile care juridice le sunt aplicabile prevăd această înregistrare. (2) Prin înregistrare se întelege înscrierea, înmatricularea sau, după caz, orice altă formalitate de publicitate prevăzută de lege. CAPITOLUL III Capacitatea civilă a persoanei juridice Sectiunea 1 Despre capacitatea de folosintă a persoanei juridice Data dobândirii Art.152 - (1) Persoanele juridice care sunt supuse înregistrării pot avea capacitătii de folosintă drepturi si obligatii de la data înregistrării lor. (2) Celelalte persoane juridice pot avea drepturi si obligatii, după caz, potrivit art.149, de la data actului de înfiintare, de la data autorizării constituirii lor sau de la data îndeplinirii oricărei alte cerinte prevăzute de lege. (3) Cu toate acestea, persoanele juridice arătate la alin.(1) pot, chiar de la data actului de înfiintare, să dobândească drepturi si să-si asume obligatii, însă numai în măsura necesară pentru ca persoana juridică să ia fiintă în mod valabil. Continutul capacitătii Art.153 – (1) Persoana juridică poate avea orice drepturi si obligatii civile, de folosintă afară de acelea care, prin natura lor sau în temeiul legii, nu pot apartine decât persoanei fizice. (2) Cu toate acestea, persoanele juridice cu scop nepatrimonial nu pot avea decât acele drepturi si obligatii civile care sunt necesare pentru realizarea obiectului de activitate, stabilit prin lege, actul de constituire sau statut. (3) Actul juridic încheiat cu încălcarea dispozitiilor alin.(1) si (2) este lovitde nulitate absolută. Desfăsurarea Art.154 – În cazurile prevăzute de lege, persoanele juridice pot desfăsura activitătilor autorizate anumite activităti numai în baza unei autorizatii speciale; dreptul de a desfăsura asemenea activităti ia nastere din momentul obtinerii autorizatiei respective. Capacitatea de a primi Art.155 – Dacă prin lege nu se dispune altfel, orice persoană juridică poate liberalităti primi liberalităti, în conditiile dreptului comun, chiar de la data actului de înfiintare sau, în cazul fundatiilor testamentare, din momentul decesului testatorului. Sectiunea a 2-a Despre capacitatea de exercitiu si functionarea persoanei juridice Data dobândirii Art.156 – (1) Persoana juridică îsi exercită drepturile si îsi îndeplineste capacitătii de exercitiu obligatiile prin organele sale de administrare, de la data constituirii lor. (2) Au calitatea de organe de administrare, în sensul alin.(1), persoanele fizice sau persoanele juridice care prin lege, actul de constituire sau statut, sunt desemnate să actioneze, în raporturile cu tertii, individual sau colectiv, în numele si pe seama persoanei juridice. (3) Raporturile dintre persoana juridică si cei care alcătuiesc organele sale de administrare sunt supuse, prin asemănare, regulilor mandatului, dacă nu s-a prevăzut altfel prin lege, actul de constituire sau statut. Exercitarea drepturilor Art.157 - (1) Până la data constituirii organelor de administrare, exercitarea si îndeplinirea drepturilor si îndeplinirea obligatiilor care privesc persoana juridică se fac obligatiilor până la de către persoanele fizice sau persoanele juridice desemnate în acest scop. constituirea organelor (2) Actele juridice încheiate de către persoanele desemnate cu depăsirea de administrare puterilor conferite potrivit legii, actului de constituire ori statutului, pentru înfiintarea persoanei juridice, precum si actele încheiate de alte persoane nedesemnate obligă persoana juridică în conditiile gestiunii de afaceri. (3) Cel care contractează pentru persoana juridică rămâne personal tinut fată de terti dacă aceasta nu se înfiintează ori dacă nu îsi asumă obligatia contractată, în afara cazului când prin contract a fost exonerat de această obligatie. Incapacităti si Art.158 – Nu pot face parte din organele de administrare ale persoanei incompatibilităti juridice incapabilii, cei cu capacitate de exercitiu restrânsă, cei decăzuti din dreptul de a exercita o functie în cadrul acestor organe, precum si cei declarati prin lege sau prin actul de constituire incompatibili să ocupe o astfel de functie. Participarea la circuitul Art.159 - (1) Actele juridice făcute de organele de administrare ale civil persoanei juridice, în limitele puterilor ce le-au fost conferite, sunt actele persoanei juridice însesi. (2) Faptele licite sau ilicite săvârsite de organele sale de administrare obligă persoana juridică însăsi, dacă ele au fost îndeplinite cu prilejul exercitării functiei lor. (3) Faptele ilicite atrag si răspunderea personală si solidară a celor ce le-au săvârsit, atât fată de persoana juridică, cât si fată de terti.Obligatia tertilor Art.160 – Simpla declaratie a organelor de administrare ale persoanei juridice că actionează în limitele puterilor ce le-au fost conferite, nu exonerează pe terti de obligatia de a verifica aceste puteri. Răspunderea solidară si Art.161 – În cazul în care mai multe persoane care nu constituie o persoană indivizibilă juridică actionează, în raporturile cu tertii de bună-credintă, ca o persoană juridică, ele sunt tinute să răspundă fată de acestia solidar si indivizibil. Contrarietatea de Art.162 – (1) Este lovit de nulitate relativă actul juridic încheiat, în frauda interese intereselor persoanei juridice, de un membru al organelor de administrare dacă acesta din urmă, sotul, ascendentii sau descendentii lui, rudele în linie colaterală sau afinii săi până la gradul al patrulea inclusiv, aveau vreun interes să se încheie acel act si dacă cealaltă parte a cunoscut sau trebuia să cunoască acest lucru. (2) Dacă cel care face parte din organele de administrare ale persoanei juridice este interesat, el însusi ori una dintre persoanele prevăzute la alin.(1), într-o chestiune supusă hotărârii acestor organe, trebuie să înstiinteze persoana juridică si să nu ia parte la nici o deliberare privitoare la această chestiune; în caz contrar, el răspunde pentru daunele cauzate persoanei juridice, dacă fără votul lui nu s-ar fi putut obtine majoritatea cerută. Răspunderea Art.163 – Dacă prin lege nu se dispune altfel, persoanele juridice de drept persoanelor juridice de public sunt răspunzătoare de faptele licite sau ilicite săvârsite de organele drept public lor, în aceleasi conditii ca persoanele juridice de drept privat. Independenta Art.164 – Persoana juridică având în subordine o altă persoană juridică nu patrimonială si răspunde pentru obligatiile acesteia din urmă si nici persoana juridică functională a persoanei subordonată nu răspunde pentru persoana juridică căreia îi este juridice subordonată, dacă prin lege nu se dispune altfel. Participarea la circuitul Art.165 – (1) În raporturile civile în care se înfătisează nemijlocit, în nume civil a statului si propriu, ca subiect de drepturi si obligatii, statul participă prin Ministerul unitătilor administrativ- Finantelor Publice, afară de cazul în care legea stabileste un alt organ în teritoriale acest sens. (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile în mod corespunzător si unitătilor administrativ-teritoriale care participă la raporturile civile în nume propriu, prin organele prevăzute de lege. Răspunderea civilă a Art.166 – (1) Dacă prin lege nu se dispune altfel, statul nu răspunde pentru statului si unitătilor obligatiile organelor, autoritătilor si institutiilor publice, care sunt persoane administrativ-teritoriale juridice. De asemenea, nici una dintre aceste persoane juridice nu răspunde pentru obligatiile statului. (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile în mod corespunzător si unitătilor administrativ-teritoriale care nu răspund pentru obligatiile organelor, institutiilor si serviciilor publice din subordinea acestora atunci când acestea au personalitate juridică. CAPITOLUL IV Identificarea persoanei juridice Nationalitatea persoanei Art.167 – Sunt de nationalitate română toate persoanele juridice al cărorjuridice sediu, potrivit actului de constituire, este stabilit în România. Denumirea persoanei Art.168 – (1) Persoana juridică va purta denumirea stabilită în conditiile juridice legii prin actul de constituire sau prin statut. (2) O dată cu înregistrarea persoanei juridice, se va trece în registru denumirea ei si celelalte atribute de identificare. Sediul persoanei Art.169 – (1) Sediul persoanei juridice se stabileste potrivit actului de juridice constituire sau statutului. (2) În functie de obiectul de activitate, persoana juridică poate avea mai multe sedii cu caracter secundar pentru sucursalele sau reprezentantele sale teritoriale. Dispozitiile art.62 sunt aplicabile în mod corespunzător. Schimbarea denumirii si Art.170 – Persoana juridică poate să-si schimbe denumirea sau sediul, în sediului conditiile prevăzute de lege. Dovada denumirii si Art.171 - (1) În raporturile cu tertii, denumirea si sediul se dovedesc cu sediului mentiunile făcute în registrele de publicitate sau de evidentă prevăzute de lege pentru persoana juridică respectivă. (2) În lipsa acestor mentiuni, stabilirea sau schimbarea denumirii si a sediului nu va putea fi opusă altor persoane. Alte atribute de Art.172 – În functie de obiectul de activitate, persoana juridică mai poate identificare avea si alte atribute de identificare, cum sunt capitalul social, codul fiscal, contul bancar. Mentiuni obligatorii Art.173 – Toate actele care emană de la persoana juridică trebuie să cuprindă denumirea si sediul, precum si alte atribute de identificare, în cazurile prevăzute de lege, sub sanctiunea plătii de daune-interese persoanei prejudiciate. CAPITOLUL V Reorganizarea persoanei juridice Notiune Art.174 – Reorganizarea persoanei juridice este operatiunea juridică ce implică una sau mai multe persoane juridice si care produce efecte creatoare, modificatoare ori de încetare a lor. Modurile de Art.175 – (1) Reorganizarea persoanei juridice se realizează prin fuziune, reorganizare prin divizare sau prin transformare. (2) Reorganizarea se face cu respectarea conditiilor prevăzute pentru dobândirea personalitătii juridice, în afară de cazurile în care prin lege, actul de constituire sau statut se dispune altfel. Fuziunea Art.176 – Fuziunea se face prin absorbtia unei persoane juridice de către o altă persoană juridică sau prin contopirea mai multor persoane juridice pentru a alcătui o persoană juridică nouă. Efectele fuziunii Art.177 – (1) În cazul absorbtiei, drepturile si obligatiile persoanei juridice absorbite trec asupra persoanei juridice care o absoarbe. (2) În cazul contopirii persoanelor juridice, drepturile si obligatiile acestora trec asupra noii persoane juridice astfel înfiintate.Divizarea Art.178 – (1) Divizarea poate fi totală sau partială. (2) Divizarea totală se face prin împărtirea întregului patrimoniu al unei persoane juridice între două sau mai multe persoane juridice care există sau care iau, astfel, fiintă. (3) Divizarea partială constă în desprinderea unei părti din patrimoniul unei persoane juridice, care-si mentine fiinta, si în transmiterea acestei părti către una sau mai multe persoane juridice care există sau care se înfiintează în acest fel. Efectele divizării Art.179 – (1) Patrimoniul persoanei juridice care a încetat de a avea fiintă prin divizare se împarte în mod egal între persoanele juridice dobânditoare, dacă prin actul ce a dispus divizarea nu s-a stabilit o altă proportie. (2) În cazul divizării partiale, când o parte din patrimoniul unei persoane juridice se desprinde si se transmite unei singure persoane juridice existente sau care ia astfel fiintă, împărtirea patrimoniului se face în proportia părtii desprinse si transmise. (3) În cazul în care partea desprinsă se transmite mai multor persoane juridice existente sau care iau astfel fiintă, împărtirea patrimoniului între persoana juridică fată de care s-a făcut desprinderea si persoanele juridice dobânditoare se va face potrivit dispozitiilor alin.(2), iar între persoanele juridice dobânditoare, împărtirea părtii desprinse se va face potrivit dispozitiilor alin.(1), ce se vor aplica în mod corespunzător. Întinderea răspunderii Art.180 – (1) În cazul divizării, fiecare dintre persoanele juridice în caz de divizare dobânditoare va răspunde: a) pentru obligatiile legate de bunurile care formează obiectul drepturilor dobândite sau păstrate integral; b) pentru celelalte obligatii ale persoanei juridice divizate, proportional cu valoarea drepturilor dobândite sau păstrate, socotită după scăderea obligatiilor prevăzute la lit.a). (2) Dacă o persoană juridică înfiintată în conditiile art.149 alin.(1) lit.a) este supusă divizării prin actul de reorganizare se va putea stabili si un alt mod de împărtire a obligatiilor decât acela prevăzut în prezentul articol. Repartizarea Art.181 – În caz de divizare, contractele se vor repartiza, cu respectarea contractelor în caz de dispozitiilor art.153 alin.(2), 179 si 180, astfel încât executarea fiecăruia divizare dintre ele să se facă în întregime de către o singură persoană juridică dobânditoare, afară numai dacă aceasta nu este cu putintă. Transformarea Art.182 – (1) Transformarea persoanei juridice intervine în cazurile persoanei juridice prevăzute de lege, atunci când o persoană juridică îsi încetează fiinta, concomitent cu crearea, în locul ei, a unei alte persoane juridice. (2) În aceste cazuri, drepturile si obligatiile persoanei juridice care si-a încetat existenta trec asupra persoanei juridice nou înfiintate, cu exceptia cazului în care prin actul prin care s-a dispus reorganizarea se prevede altfel. Data transmiterii Art.183 – (1) Transmiterea drepturilor si obligatiilor, în cazul reorganizării drepturilor în caz de persoanelor juridice supuse înregistrării, se îndeplineste, atât între părti cât reorganizare si fată de terti, numai prin înregistrarea operatiunii si pe data acesteia. (2) În ceea ce priveste celelalte persoane juridice, nesupuse înregistrării, transmiterea drepturilor si obligatiilor, în cazurile prevăzute de alin.(1), seîndeplineste atât între părti cât si fată de terti, numai pe data aprobării, de către organul competent, a inventarului, a bilantului contabil întocmit în vederea predării-primirii, a evidentei si repartizării tuturor contractelor în curs de executare, precum si a oricăror altor asemenea acte prevăzute de lege. Opozitia Art.184 – (1) Actele prin care s-a hotărât reorganizarea pot fi atacate, dacă prin lege nu se dispune altfel, prin opozitie, de către creditori si orice alte persoane interesate în termen de 30 de zile de la data înregistrării operatiunii, iar pentru persoanele juridice nesupuse înregistrării, de la data când au luat cunostintă de aprobarea de către organul competent a reorganzării potrivit legii, dar nu mai târziu de 1 an de la data aprobării. (2) Opozitia suspendă executarea fată de oponenti până la rămânerea definitivă a hotărârii judecătoresti, în afară de cazul în care prin lege s-ar dispune altfel. (3) Opozitia se judecă în camera de consiliu, cu citarea părtilor, de către instanta competentă. (4) Hotărârea pronuntată asupra opozitiei este supusă numai recursului. CAPITOLUL VI Încetarea persoanei juridice Sectiunea 1 Dispozitii generale Modurile de încetare Art.185 – Încetarea persoanei juridice are loc, după caz, prin fuziune, divizare totală, transformare, dizolvare, desfiintare sau printr-un alt mod prevăzut de lege. Sectiunea a 2-a Dizolvarea persoanei juridice Cazuri de dizolvare Art.186 – Persoanele juridice de drept privat se dizolvă: a) prin declararea nulitătii actului de înfiintare; b) dacă termenul pentru care au fost constituite s-a împlinit; c) dacă scopul a fost realizat ori nu mai poate fi îndeplinit; d) dacă scopul pe care îl urmăresc sau mijloacele întrebuintate pentru realizarea acestuia au devenit contrare legii sau ordinii publice, ori urmăresc un alt scop decât cel declarat; e) prin hotărârea organelor competente ale acestora; f) prin orice alt mod prevăzut de lege, actul de constituire sau statut. Nulitatea persoanei Art.187 – Declararea nulitătii persoanei juridice se poate cere, pe cale juridice judecătorească, de către orice persoană interesată, în cazul în care actul de constituire sau, după caz, statutul acesteia au fost făcute cu nerespectarea cerintelor impuse de lege pentru constituirea ei valabilă. Opozitie Art.188 – În cazul în care persoana juridică se dizolvă prin hotărârea organului competent, creditorii sau orice alte persoane interesate pot face opozitie, dispozitiile art.184 aplicându-se în mod corespunzător.Lichidarea Art.189 – (1) Prin efectul dizolvării, persoana juridică intră în lichidare, în vederea valorificării activului si a plătii pasivului. (2) Persoana juridică îsi păstrează capacitatea civilă pentru operatiunile necesare lichidării, până la terminarea acesteia. (3) Dacă încetarea fiintei persoanei juridice are loc prin fuziune, transformare sau prin divizare totală, nu se declansează procedura lichidării. Destinatia bunurilor Art.190 – (1) Oricare ar fi cauzele dizolvării, bunurile persoanei juridice rămase după lichidare rămase după lichidare vor primi destinatia indicată prin actul de constituire sau în statut, ori destinatia indicată de hotărârea organului competent luată înainte de dizolvare. (2) În lipsa unei asemenea prevederi în actul de constituire sau în statut, ori în lipsa unei hotărâri luate în conditiile alin.(1), precum si în cazul în care prevederea sau hotărârea este contrară legii sau ordinii publice, la propunerea lichidatorului, bunurile rămase după lichidare vor fi atribuite de instanta competentă unei persoane juridice cu scop identic sau asemănător, dacă prin lege nu se prevede altfel. Dacă există mai multe astfel de persoane juridice, lichidatorul va propune cel putin trei persoane juridice, caz în care bunurile se atribuie prin tragere la sorti. (3) În cazul în care persoana juridică a fost dizolvată pentru motivele prevăzute de art.186 lit.d), precum si în cazul în care nici o persoană juridică nu este de acord cu preluarea bunurilor rămase după lichidare în conditiile alin.(2), acestea vor fi preluate de stat, prin Ministerul Finantelor Publice. Sectiunea a 3-a Dispozitii speciale Desfiintarea unor Art.191 – (1) Persoanele juridice înfiintate de către autoritătile publice persoane juridice centrale si locale pot fi desfiintate prin hotărârea organului care le-a înfiintat. (2) În acest caz, dacă organul competent nu a dispus altfel, drepturile si obligatiile persoanei juridice desfiintate trec asupra persoanei juridice dobânditoare, proportional cu valoarea bunurilor transmise acesteia, tinându-se însă seama si de natura obligatiilor respective. Data încetării Art.192 – (1) Persoanele juridice supuse înregistrării încetează a avea fiintă personalitătii juridice la data radierii din registrele în care au fost înscrise. (2) Celelalte persoane juridice încetează a avea fiintă de la data actului prin care s-a dispus încetarea sau, după caz, de la data îndeplinirii oricărei alte cerinte prevăzute de lege. TITLUL V Apărarea drepturilor nepatrimoniale Ocrotirea personalitătii Art.193 – (1) Personalitatea este ocrotită de lege. umane (2) Orice persoană fizică are dreptul la ocrotirea valorilor strâns legate de persoana umană cum sunt viata, sănătatea, integritatea, demnitatea, intimitatea vietii private si de familie, creatia stiintifică, artistică, literară sau tehnică, precum si a oricăror altor drepturi nepatrimoniale.Modul de apărare Art.194 – (1) Persoana fizică ce a suferit o încălcare cu privire la drepturile sale nepatrimoniale poate cere oricând încetarea faptei prin care i se aduce o astfel de atingere si interzicerea ei pentru viitor. (2) Totodată, cel care a suferit o încălcare a unor asemenea drepturi va putea cere instantei să oblige pe autorul faptei să îndeplinească orice măsuri socotite necesare de către instantă spre a ajunge la restabilirea dreptului atins, cum ar fi sechestrarea, distrugerea, confiscarea sau retragerea din circulatie a lucrurilor ori mijloacelor care au servit sau au fost destinate să servească la săvârsirea faptei prejudiciabile, obligarea autorului la publicarea hotărârii de condamnare sau la plata unei sume de bani în folosul unei persoane juridice cu scop nepatrimonial care desfăsoară o activitate de binefacere. (3) Deosebit de aceasta, persoana prejudiciată va putea cere despăgubiri sau, după caz, o reparatie patrimonială pentru prejudiciul, chiar nepatrimonial ce i-a fost cauzat, dacă vătămarea este imputabilă autorului faptei prejudiciabile. În aceste cazuri, dreptul la actiune este supus, însă, prescriptiei extinctive. Calitatea procesuală Art.195 – (1) Actiunea pentru restabilirea dreptului nepatrimonial încălcat poate fi pornită sau continuată, după moartea persoanei vătămate, de către sotul rămas în viată, de oricare dintre rudele în linie dreaptă ale persoanei decedate, precum si de oricare dintre rudele sale colaterale până la gradul al patrulea inclusiv. (2) Actiunea pentru restabilirea integritătii memoriei unei persoane decedate poate fi pornită de cei prevăzuti la alin.(1). Apărarea drepturilor Art.196 - (1) Dispozitiile acestui titlu se aplică prin asemănare si drepturilor nepatrimoniale ale nepatrimoniale ale persoanelor juridice, cum sunt dreptul la denumire, la persoanei juridice sediu si altele asemenea. (2) Orice membru al unei persoane juridice poate cere apărarea prestigiului acesteia prin oricare din modalitătile prevăzute în titlul de fată atunci când acest prestigiu este lezat printr-o faptă ilicită săvârsită de un tert. CARTEA II FAMILIA Titlul I Dispozitii generale Fundamentul relatiilor Art.197 – (1) Familia se întemeiază pe căsătoria liber consimtită între soti, de familie pe egalitatea acestora, precum si pe dreptul si îndatorirea părintilor de a asigura cresterea si educarea copiilor lor. (2) Familia are dreptul la ocrotire din partea societătii si a statului. Libertatea căsătoriei Art.198 - (1) Bărbatul si femeia au dreptul de a se căsători în scopul de a întemeia o familie. (2) Căsătoria religioasă poate fi celebrată numai după încheierea căsătoriei civile. (3) Conditiile de încheiere si cauzele de nulitate ale căsătoriei se stabilesc prin prezentul cod. (4) Căsătoria încetează prin decesul sau prin declararea judecătorească a mortii unuia dintre soti.(5) Căsătoria poate fi desfăcută prin divort, în conditiile legii. Egalitatea în drepturi a Art.199 – Copiii din afara căsătoriei sunt egali în fata legii cu cei din copiilor căsătorie, precum si cu cei adoptati. Răspunderea părintilor Art.200 – (1) Părintii sunt, în primul rând, responsabili pentru cresterea si educarea copiilor lor minori. (2) Copilul nu poate fi separat de părinti împotriva vointei lor, cu exceptia cazurilor prevăzute de lege. (3) Copilul care nu locuieste la părintii săi sau, după caz, la unul dintre ei are dreptul de a avea legături personale cu acestia. Interesul copiilor Art.201 – (1) În toate deciziile care îl privesc pe copil, interesele superioare ale acestuia trebuie să fie luate în considerare cu prioritate. (2) În vederea solutionării oricăror cereri privind pe minori, autoritătile competente sunt datoare să dea părtilor toate îndrumările necesare pentru ca acestea să poată recurge la metodele de solutionare pe cale amiabilă a conflictelor. (3) Orice decizie privind relatiile de familie între părinti si copii trebuie să garanteze că dorintele si interesele părintilor firesti vor fi aduse la cunostinta autoritătilor si că acestea vor tine cont de ele. (4) Orice procedură privind pe minori trebuie să se desfăsoare într-un timp rezonabil care să nu afecteze relatiile de familie. Ascultarea copilului Art.202 - (1) În procedurile care îl privesc, copilul care a împlinit vârsta de 10 ani va fi ascultat fie de către judecător, fie de către o persoană desemnată de acesta. Cu toate acestea, poate fi ascultat si copilul care nu a împlinit vârsta de 10 ani, dacă instanta consideră că este necesar pentru solutionarea cauzei. (2) Opiniile copilului vor fi luate în considerare în raport cu vârsta si cu gradul său de maturitate. (3) Ascultarea copilului nu conferă acestuia calitatea de parte în proces. (4) Dispozitiile speciale privind consimtământul sau prezenta copilului, în procedurile care îl privesc, precum si prevederile referitoare la desemnarea de către instantă a unui reprezentant în caz de conflict de interese rămân aplicabile. TITLUL II Căsătoria Capitolul I Încheierea căsătoriei Sectiunea 1 Conditiile de fond pentru încheierea căsătoriei Consimtământul sotilor Art.203 – Căsătoria se încheie prin consimtământul personal al viitorilor soti. Capacitatea de a încheia Art.204– (1) Căsătoria se poate încheia dacă viitorii soti au împlinit vârsta căsătoria de 18 ani. (2) Minorul care a împlinit vârsta de 17 ani se poate căsători numai dacă areîncuviintarea părintilor sau, după caz, a tutorelui. Dacă unul dintre părinti este decedat sau se află în imposibilitate de a-si manifesta vointa, încuviintarea celuilalt părinte este suficientă. (3) Dacă nu există nici părinti, nici tutore care să poată consimti, este necesar consimtământul persoanei sau al autoritătii care a fost abilitată sa exercite drepturile părintesti. (4) Cu toate acestea, pentru motive temeinice, minorul care a împlinit vârsta de 16 ani se poate căsători în temeiul unui aviz medical, dacă, pe lângă încuviintarea prevăzută la alin.(2), are si încuviintarea presedintelui consiliului judetean sau, după caz, a primarului general al municipiului Bucuresti, în a cărui rază teritorială îsi are domiciliul. Bigamia Art.205 - (1) Este interzisă încheierea unei noi căsătorii de către persoana care este căsătorită. (2) În cazul în care sotul de bună-credintă al unei persoane declarate moarte s-a recăsătorit si, după aceasta, hotărârea declarativă de moarte este anulată, noua căsătorie rămâne valabilă. Prima căsătorie se consideră desfăcută pe data încheierii noii căsătorii. Căsătoria între rude Art.206 - (1) Este interzisă încheierea căsătoriei între rudele în linie dreaptă, precum si între cele în linie colaterală până la al patrulea grad inclusiv. (2) Pentru motive temeinice, căsătoria între rudele în linie colaterală de gradul al patrulea poate fi încuviintată de presedintele consiliului judetean sau, după caz, de primarul general al municipiului Bucuresti, în a cărui rază teritorială îsi are domiciliul cel care cere încuviintarea. (3) Dispozitiile alin.(1) si (2) sunt aplicabile si în cazul rudeniei din adoptie. Interzicerea căsătoriei Art.207 – În timpul tutelei, căsătoria este oprită între tutore si persoana între tutore si minoră minoră care se află sub tutela sa. Alienatia si debilitatea Art.208 - Este interzis să se căsătorească alienatul mintal si debilul mintal. mintală Starea de sănătate a Art.209 – Căsătoria nu se va încheia dacă viitorii soti nu declară că si-au sotilor comunicat reciproc starea sănătătii lor. În cazul în care, prin lege specială, este oprită căsătoria celor suferinzi de anumite boli, se vor aplica dispozitiile acelei legi. Sectiunea a 2-a Formalitătile pentru încheierea căsătoriei Locul încheierii Art.210 – Căsătoria se celebrează de către ofiterul de stare civilă, la sediul căsătoriei primăriei în a cărei rază teritorială îsi are domiciliul sau resedinta oricare dintre viitorii soti. Declaratia de căsătorie Art.211 – (1) Cei care vor să se căsătorească vor face, personal, declaratia de căsătorie la primăria unde urmează a se încheia căsătoria. (2) În cazul în care viitorul sot este minor, părintii sau, după caz, tutorele vor face personal o declaratie prin care încuviintează încheierea căsătoriei. (3) Dacă unul dintre viitorii soti, părintii sau tutorele nu se află în localitatea unde urmează a se încheia căsătoria, ei pot face declaratia la primăria în acărei rază teritorială îsi au domiciliul sau resedinta, care o transmite, în termen de 48 de ore, la primăria unde urmează a se încheia căsătoria. Depunerea declaratiei Art.212 – (1) În declaratia de căsătorie, viitorii soti vor arăta că nu există de căsătorie nici un impediment legal la căsătorie. (2) O dată cu declaratia de căsătorie, ei vor prezenta dovezile cerute de lege. Publicitatea declaratiei Art.213 - (1) În aceeasi zi cu primirea declaratiei de căsătorie, ofiterul de de căsătorie stare civilă va dispune publicarea acesteia, prin afisarea în extras, într-un loc special amenajat, la sediul primăriei unde urmează să se încheie căsătoria si la sediul primăriei unde celălalt sot îsi are domiciliul sau resedinta. (2) Extrasul din declaratia de căsătorie va cuprinde, în mod obligatoriu: data afisării, datele de stare civilă ale viitorilor soti si, după caz, încuviintarea părintilor sau a tutorelui, precum si înstiintarea că orice persoană poate face opozitie la căsătorie, în termen de 10 zile de la data afisării. (3) Primarul municipiului, al sectorului municipiului Bucuresti, al orasului sau al comunei unde urmează a se încheia căsătoria poate să încuviinteze, pentru motive temeinice, încheierea căsătoriei înainte de împlinirea termenului prevăzut la alin. (2). Reînnoirea declaratiei Art.214 – În cazul în care căsătoria nu s-a încheiat în termen de 30 de zile de căsătorie de la data afisării declaratiei de căsătorie, trebuie să se facă o nouă declaratie de căsătorie si să se dispună publicarea acesteia. Opozitia la căsătorie Art.215 – (1) Orice persoană poate face opozitie la căsătorie, dacă există un impediment legal sau dacă alte cerinte ale legii nu sunt îndeplinite. (2) Opozitia la căsătorie se va face numai în scris, cu arătarea dovezilor pe care se întemeiază. Refuzul celebrării Art.216 – Ofiterul de stare civilă va refuza să celebreze căsătoria dacă, pe căsătoriei baza verificărilor pe care este obligat să le efectueze, a opozitiilor primite sau a informatiilor pe care le detine, în măsura în care acestea din urmă sunt notorii, constată că nu sunt îndeplinite conditiile prevăzute de lege. Celebrarea căsătoriei Art.217 – (1) Viitorii soti sunt obligati să se prezinte împreună, la sediul primăriei, pentru a-si da consimtământul în mod public, în prezenta a doi martori, în fata ofiterului de stare civilă. (2) Cu toate acestea, în cazurile prevăzute de lege, ofiterul de stare civilă poate celebra căsătoria si în afara sediului serviciului de stare civilă, cu respectarea celorlalte conditii mentionate la alin.(1). Martori Art.218 - (1) Martorii atestă faptul că sotii si-au exprimat consimtământul potrivit art.217. (2) Nu pot fi martori la încheierea căsătoriei incapabilii, precum si cei care din cauza unei deficiente psihice sau fizice nu sunt apti să ateste faptele prevăzute la alin.(1). (3) Martorii pot fi rude sau afini în orice grad cu oricare dintre viitorii soti. Încheierea căsătoriei Art.219 – Căsătoria este încheiată în momentul în care, după ce ia consimtământul fiecăruia dintre viitorii soti, ofiterul de stare civilă îi declară căsătoriti.Declararea regimului Art.220 – (1) După încheierea căsătoriei, sotii declară regimul matrimonial matrimonial ales, despre care se va face mentiune pe actul de căsătorie. (2) Ofiterul de stare civilă are obligatia ca, din oficiu si de îndată, să comunice la registrul special prevăzut la art.262 alin.(1) o copie de pe actul de căsătorie si, după caz, un exemplar de pe conventia matrimonială. CAPITOLUL II Dovada căsătoriei Actul de căsătorie Art.221 – După încheierea căsătoriei, ofiterul de stare civilă va întocmi, de îndată, în registrul actelor de stare civilă, actul de căsătorie, care se semnează de către soti, de cei doi martori si de către ofiterul de stare civilă. Dovada căsătoriei prin Art.222 – (1) Căsătoria se dovedeste prin actul de căsătorie si prin alte mijloace de probă certificatul de căsătorie eliberat pe baza acestuia. (2) Cu toate acestea, în situatiile prevăzute de lege, căsătoria se poate dovedi cu orice mijloc de probă. CAPITOLUL III Nulitatea căsătoriei Sectiunea 1 Nulitatea absolută a căsătoriei Cazuri de nulitate Art.223 – Este lovită de nulitate absolută căsătoria încheiată cu încălcarea dispozitiilor prevăzute de art.203, art.205, art.206 si art.217 alin.(1). Confirmarea nulitătii Art.224 – Căsătoria încheiată de minorul care nu a împlinit vârsta de 16 ani este lovită de nulitate absolută. Cu toate acestea, nulitatea se acoperă dacă, între timp, acesta a împlinit vârsta de 18 ani sau dacă sotia a născut ori a rămas însărcinată. Căsătoria fictivă Art.225 - Căsătoria fictivă este lovită de nulitate absolută, afară de cazul în care, între timp, a intervenit convietuirea sotilor sau au trecut doi ani de la încheierea căsătoriei. Persoanele care pot Art.226 – Orice persoană interesată poate introduce actiunea în nulitate invoca nulitatea absolută. Cu toate acestea, procurorul nu poate introduce actiunea după încetarea căsătoriei. Sectiunea a 2-a Nulitatea relativă a căsătoriei Cazuri de nulitate Art.227 - (1) Este lovită de nulitate relativă căsătoria încheiată fără încuviintările prevăzute de art.204 alin.(2) –(4). (2) Nulitatea poate fi invocată numai de către persoanele a căror încuviintare era necesară. Confirmarea nulitătii Art.228 – (1) În cazul prevăzut la art.204 alin.(2), nulitatea relativă acăsătoriei se acoperă dacă părintii sau, după caz, tutorele au confirmat căsătoria încheiată fără încuviintarea lor. (2) Nulitatea relativă a căsătoriei încheiată fără încuviintările prevăzute la art.204 alin.(4) se acoperă dacă acestea sunt obtinute până la rămânerea irevocabilă a hotărârii de anulare a căsătoriei sau dacă minorul a împlinit, între timp, vârsta de 17 ani si părintii sau, după caz, tutorele au confirmat căsătoria astfel încheiată. (3) În toate cazurile, nulitatea căsătoriei se acoperă dacă, între timp, minorul a împlinit vârsta de 18 ani sau dacă sotia a născut ori a rămas însărcinată. Eroarea si violenta Art.229 – (1) Căsătoria poate fi anulată la cererea sotului al cărui consimtământ a fost viciat prin eroare sau smuls prin violentă. (2) Constituie viciu de consimtământ numai eroarea privind identitatea fizică a viitorului sot sau calitătile esentiale ale acestuia, dacă în lipsa lor, sotul al cărui consimtământ a fost viciat nu ar fi încheiat căsătoria. Lipsa discernământului Art.230 – Este lovită de nulitate relativă căsătoria pe care persoana lipsită vremelnic de facultătile mintale o încheie într-un moment în care nu are discernământ. Prescriptia dreptului la Art.231 - (1) Anularea căsătoriei poate fi cerută în termen de 6 luni de la actiune data la care persoanele a căror încuviintare era necesară pentru încheierea căsătoriei au luat cunostintă de încheierea acesteia sau, după caz, de la data încetării violentei, de la data la care au cunoscut eroarea ori cauza de anulare prevăzută la art.230. (2) Cu toate acestea, căsătoria nu va putea fi anulată, dacă sotii au convietuit timp de 6 luni de la data încetării violentei sau de la data descoperirii erorii ori a cauzei de anulare prevăzute la art.230. Continuarea actiunii în Art.232 – Dreptul la actiunea în nulitate relativă nu se transmite la anulare mostenitorii sotilor; ea poate fi, însă, continuată de către acestia dacă a fost pornită de către unul dintre soti. Sectiunea a 3-a Despre efectele anulării căsătoriei Căsătoria putativă Art.233 – (1) Sotul care a fost de bună-credintă la încheierea căsătoriei lovite de nulitate păstrează, până la data când hotărârea judecătorească rămâne irevocabilă, situatia unui sot dintr-o căsătorie valabilă. (2) Raporturile patrimoniale sunt supuse, prin asemănare, dispozitiilor privitoare la divort. Situatia copiilor Art.234 – (1) Nulitatea căsătoriei nu are nici un efect în privinta copiilor, care păstrează situatia de copii din căsătorie. (2) În ceea ce priveste drepturile si obligatiile dintre părinti si copii se aplică, prin asemănare, dispozitiile privitoare la divort. Opozabilitatea hotărârii Art.235 - (1) Hotărârea judecătorească de anulare a căsătoriei este de anulare a căsătoriei opozabilă tertelor persoane, în conditiile legii. Dispozitiile art.220 alin.(2), art.262 si art.263 sunt aplicabile în mod corespunzător. (2) Cu toate acestea, nulitatea căsătoriei nu poate fi opusă unei terte persoane împotriva unui act încheiat anterior de aceasta cu unul dintre soti,afară de cazul în care au fost îndeplinite formalitătile de publicitate prevăzute de lege cu privire la actiunea în nulitate sau tertul a cunoscut ori, după împrejurări, ar fi putut cunoaste cauza de nulitate a căsătoriei, înainte de încheierea actului. CAPITOLUL IV Drepturile si îndatoririle personale ale sotilor Caracterul general al Art.236 – Dispozitiile prezentului capitol se aplică raporturilor dintre soti, dispozitiilor legale oricare ar fi drepturile si obligatiile patrimoniale ale acestora. Modul de luare a Art.237 – Sotii hotărăsc împreună în tot ceea ce priveste căsătoria. În caz de deciziilor neîntelegere, instanta tutelară va hotărî în interesul familiei, în conditiile legii. Îndatoririle sotilor Art.238 – Sotii au îndatorirea de fidelitate, de a convietui si de a-si acorda sprijin moral reciproc. Alegerea domiciliului Art.239 – Dacă nu se alege un domiciliu comun, fiecare dintre soti îsi conjugal păstrează domiciliul pe care îl avea înainte de căsătorie. Modificarea numelui de Art.240 – (1) La încheierea căsătoriei, viitorii soti vor declara în fata familie ofiterului de stare civilă si în prezenta martorilor numele de familie pe care au convenit să-l poarte în timpul căsătoriei. (2) Sotii pot conveni să-si păstreze numele dinaintea căsătoriei, să ia numele oricăruia dintre ei sau numele lor reunite. De asemenea, un sot poate să-si păstreze numele dinaintea căsătoriei, iar celălalt să poarte numele lor reunite. Schimbarea numelui de Art.241 – (1) Sotii sunt obligati să poarte numele declarat la încheierea familie căsătoriei. (2) Dacă sotii au convenit să poarte în timpul căsătoriei un nume comun si l-au declarat potrivit dispozitiilor art.240 alin.(1), unul dintre soti nu va putea cere schimbarea acestui nume, pe cale administrativă, decât cu consimtământul celuilalt sot. CAPITOLUL V Drepturile si obligatiile patrimoniale ale sotilor Sectiunea 1 Dispozitii comune §1. Despre regimul matrimonial în general Regimurile Art.242 – (1) Viitorii soti pot alege regimul comunitătii legale, regimul matrimoniale separatiei de bunuri, sau cel al comunitătii conventionale. (2) Indiferent de regimul matrimonial ales, nu se poate deroga de la dispozitiile prezentei sectiuni, dacă prin lege nu se prevede altfel. Opozabilitatea Art.243 - (1) Între soti, regimul matrimonial produce efecte numai din ziua regimului matrimonial încheierii căsătoriei.(2) Fată de terti, regimul matrimonial este opozabil numai de la data îndeplinirii formalitătilor de publicitate prevăzute de lege. Mandatul conventional Art.244 – Un sot poate să dea mandat celuilalt sot să-l reprezinte pentru exercitarea drepturilor pe care le are potrivit regimului matrimonial. Mandatul judiciar Art.245 – (1) În cazul în care unul dintre soti se află în imposibilitate de a-si exprima vointa, celălalt sot poate obtine încuviintarea instantei să-l reprezinte pentru exercitarea drepturilor pe care le are potrivit regimului matrimonial. Prin aceeasi hotărâre se stabilesc conditiile, întinderea si perioada de valabilitate a acestui mandat. (2) În afara altor cazuri prevăzute de lege, mandatul încetează atunci când sotul reprezentat nu se mai află în situatia prevăzută la alin.(1) sau când este numit un tutore ori, după caz, un curator. (3) Dispozitiile art.273 si art.274 sunt aplicabile în mod corespunzător. Actele de dispozitie care Art.246 - (1) În mod exceptional, dacă unul dintre soti încheie acte juridice pun în pericol grav prin care pune în pericol grav interesele familiei, celălalt sot poate cere interesele familiei instantei ca, pentru o durată determinată, dreptul de a dispune de anumite bunuri să poată fi exercitat numai cu consimtământul său expres. Durata acestei măsuri poate fi prelungită, fără însă a se depăsi doi ani. Hotărârea de încuviintare a măsurii se comunică în vederea îndeplinirii formalitătilor de publicitate imobiliară sau mobiliară, după caz. (2) Dispozitiile art.273 si art.274 sunt aplicabile în mod corespunzător. (3) Actele încheiate cu nerespectarea hotărârii judecătoresti sunt lovite de nulitate relativă. Dreptul la actiune se prescrie în termen de 1 an, care începe să curgă de la data când sotul vătămat a luat cunostintă de existenta actului. Încetarea regimului Art.247 – (1) Regimul matrimonial încetează prin anularea, desfacerea sau matrimonial încetarea căsătoriei. (2) În mod exceptional, regimul matrimonial poate fi schimbat în timpul căsătoriei. Lichidarea regimului Art.248 – În caz de încetare sau de schimbare, regimul matrimonial se matrimonial lichidează potrivit legii. §2. Locuinta familiei Notiune Art.249 – (1) Locuinta familiei este locuinta comună a sotilor sau, în lipsă, locuinta sotului la care se află copiii. (2) Oricare dintre soti poate cere notarea în cartea funciară a unui imobil ca locuintă a familiei, chiar dacă nu este proprietarul imobilului. Regimul unor acte Art.250 - (1) Nici unul dintre soti, chiar dacă este proprietar exclusiv, nu juridice poate dispune fără consimtământul scris al celuilalt sot de drepturile care asigură folosinta locuintei familiei. (2) De asemenea, un sot nu poate deplasa din locuintă sau dispune de bunurile ce mobilează sau decorează locuinta familiei, fără consimtământul scris al celuilalt sot. (3) Sotul care nu si-a dat consimtământul la încheierea actului poate cere anularea lui în termen de 1 an de la data la care a luat cunostintă despreacesta, dar nu mai târziu de 1 an de la data încetării regimului matrimonial. (4) În lipsa notării locuintei familiei în cartea funciară, sotul care nu si-a dat consimtământul nu poate pretinde decât daune-interese de la celălalt sot. Drepturile locative Art.251 – (1) În cazul în care locuinta este detinută în temeiul unui contract asupra locuintei de închiriere, fiecare sot are un drept locativ propriu, chiar dacă numai unul închiriate dintre ei este titularul contractului ori contractul este încheiat înainte de căsătorie. (2) Dispozitiile art.252 sunt aplicabile în mod corespunzător. Atribuirea beneficiului Art.252 – (1) La desfacerea căsătoriei, dacă nu este posibilă folosirea contractului de locuintei de către ambii soti, beneficiul contractului de închiriere poate fi închiriere atribuit unuia dintre soti, tinând seama, în ordine, de interesele copiilor minori, de culpa în desfacerea căsătoriei si de interesele legitime ale celorlalti membri ai familiei determinati potrivit legii. (2) Sotul căruia i s-a atribuit beneficiul contractului de închiriere este dator să plătească celuilalt sot o indemnizatie pentru acoperirea cheltuielilor de instalare într-o altă locuintă, cu exceptia cazului în care divortul a fost pronuntat din culpa exclusivă a acestuia din urmă. Dacă există bunuri comune, indemnizatia se poate imputa asupra contributiei sotului căruia i s- a atribuit beneficiul închirierii, la cererea acestuia. (3) Atribuirea beneficiului contractului de închiriere se face cu citarea locatorului si produce efecte fată de acesta de la data când hotărârea judecătorească a rămas irevocabilă. §3. Cheltuielile căsătoriei Contributiile sotilor Art.253 - (1) Sotii sunt obligati să-si acorde sprijin material reciproc. (2) Ei sunt obligati să contribuie, în raport cu mijloacele fiecăruia, la cheltuielile căsătoriei, dacă prin conventie matrimonială nu s-a prevăzut altfel. Munca în gospodărie Art.254 – Munca oricăruia dintre soti în gospodărie si pentru cresterea copiilor reprezintă o contributie la cheltuielile căsătoriei. Veniturile încasate din Art.255 – Fiecare sot este liber să exercite o profesie si să dispună, în profesie conditiile legii, de veniturile încasate, cu respectarea obligatiilor ce-i revin privind cheltuielile căsătoriei. Dreptul la compensatie Art.256 – Sotul care a participat efectiv la activitatea profesională a celuilalt sot poate obtine o compensatie, în măsura îmbogătirii acestuia din urmă, dacă participarea sa a depăsit limitele obligatiei de sprijin material si ale obligatiei de a contribui la cheltuielile căsătoriei. §4. Despre conventiile matrimoniale Obligativitatea Art.257 – Dacă aleg regimul separatiei de bunuri sau regimul comunitătii conventiei matrimoniale conventionale, viitorii soti trebuie să încheie o conventie matrimonială. Conditii de validitate Art.258 – Sub sanctiunea nulitătii absolute, conventia matrimonială se încheie, înainte de căsătorie, prin act autentic notarial, cu consimtământulpersonal al viitorilor soti. Obiectul conventiei Art.259 – (1) Prin conventia matrimonială nu se poate deroga, sub matrimoniale sanctiunea nulitătii absolute, de la dispozitiile legale privind regimul matrimonial ales, decât în cazurile anume prevăzute de lege. (2) De asemenea, conventia matrimonială nu poate aduce atingere egalitătii dintre soti, responsabilitătii părintesti sau devolutiunii succesorale legale. Clauza de preciput Art.260 – (1) Prin conventie matrimonială se poate stipula ca sotul supravietuitor să preia fără plată, înainte de împărteala succesorală, unul sau mai multe din bunurile comune, detinute în devălmăsie sau în coproprietate. (2) Clauza de preciput nu este supusă raportului donatiilor si nici reductiunii, afară de cazul în care se aduce atingere drepturilor mostenitorilor rezervatari. (3) Clauza de preciput devine caducă atunci când comunitatea încetează în timpul vietii sotilor. Executarea clauzei de Art.261 - (1) Executarea clauzei de preciput se va face în natură sau, dacă preciput acest lucru nu este posibil, prin echivalent. (2) Clauza de preciput nu aduce nici o atingere dreptului creditorilor comuni de a urmări, chiar înainte de încetarea comunitătii, bunurile ce fac obiectul clauzei. Publicitatea conventiei Art.262 – (1) Pentru a fi opozabile tertilor, conventiile matrimoniale se matrimoniale înscriu într-un registru special, tinut de judecătoria în a cărei circumscriptie se află domiciliul comun al sotilor sau, în lipsă, domiciliul fiecăruia dintre soti. (2) Dacă se schimbă domiciliul în functie de care s-a făcut înscrierea potrivit alin.(1), se va face, la cererea oricăruia dintre soti, mentiune pe marginea înscrierii initiale, urmând ca, din oficiu, conventia matrimonială să se înscrie în registrul special tinut de judecătoria în circumscriptia căreia se află noul domiciliu. În acest scop, instanta la care conventia a fost înscrisă initial, va comunica ultimei instante o copie a conventiei si a cererii pentru efectuarea mentiunii. (3) Dispozitiile alin.(1) si (2) nu exclud dreptul oricăruia dintre soti de a solicita îndeplinirea formalitătilor de publicitate. (4) De asemenea, tinând seama de natura bunurilor, la cererea oricăruia dintre soti conventiile matrimoniale se vor nota în cartea funciară, se vor înscrie în registrul comertului, precum si în alte registre de publicitate prevăzute de lege; în toate aceste cazuri, neîndeplinirea formalitătii de publicitate nu poate fi acoperită prin înscrierea făcută în registrul special mentionat la alin.(1). (5) Orice persoană, fără a fi tinută să justifice vreun interes, poate cerceta registrul special mentionat la alin.(1) si poate solicita, în conditiile legii, eliberarea de extrase certificate sau, după caz, de copii legalizate de pe conventiile matrimoniale. Inopozabilitatea Art.263 - (1) Conventia matrimonială nu va putea fi opusă unei terte conventiei matrimoniale persoane împotriva unui act încheiat de aceasta cu unul din soti, decât dacă au fost îndeplinite formalitătile de publicitate prevăzute la art.262. (2) Simpla cunostintă de către terti a conventiei matrimoniale nu acoperă niciodată lipsa formalitătilor de publicitate.Modificarea conventiei Art.264 - (1) Conventia matrimonială poate fi modificată, înainte sau după matrimoniale încheierea căsătoriei, cu respectarea conditiilor prevăzute la art.258 si art.259. Dispozitiile art.262 si 263 sunt aplicabile. (2) Nici o modificare a conventiei matrimoniale nu poate fi opusă tertilor dacă este făcută în frauda intereselor acestora. Încheierea conventiei Art.265 - Minorul poate încheia sau modifica o conventie matrimonială, matrimoniale de către numai cu încuviintarea ocrotitorului său legal si a instantei tutelare. minor Sectiunea a 2-a Regimul comunitătii legale Bunurile comune Art.266 – (1) Bunurile dobândite în timpul comunitătii legale de oricare dintre soti sunt, de la data dobândirii lor, bunuri comune în devălmăsie ale sotilor. (2) Dispozitiile art.262 alin.(4) si ale art.263 sunt aplicabile în mod corespunzător. Bunuri proprii Art.267 – Nu sunt bunuri comune, ci bunuri proprii ale fiecărui sot: a) bunurile dobândite prin succesiune sau donatie, cu exceptia cazului în care dispunătorul a prevăzut, în mod expres, că ele vor fi comune; b) bunurile de uz personal; c) bunurile destinate exercitării profesiei unuia dintre soti, dacă nu sunt elemente ale unui fond de comert care face parte din comunitatea de bunuri; d) bunurile dobândite cu titlu de premiu sau recompensă, manuscrisele stiintifice sau literare, schitele si proiectele artistice, proiectele de inventii si alte asemenea bunuri; e) indemnizatia de asigurare si despăgubirile pentru orice prejudiciu material sau moral adus unuia dintre soti; f) bunurile, sumele de bani sau orice valori care înlocuiesc un bun propriu, precum si bunul dobândit prin intermediul acestora. Veniturile din muncă si Art.268 – Bunurile de orice fel dobândite prin executarea unui drept de cele asimilate acestora creantă, precum veniturile din muncă, sumele de bani cuvenite cu titlu de pensie în cadrul asigurărilor sociale si altele asemenea, veniturile cuvenite în temeiul unui drept de proprietate intelectuală, sunt bunuri comune, indiferent de data dobândirii lor, însă numai în cazul în care creanta devine scadentă în timpul comunitătii. Regimul juridic al Art.269 - Bunurile proprii sunt supuse regimului separatiei de bunuri. bunurilor proprii Dovada bunurilor Art.270 - (1) Calitatea de bun comun nu trebuie să fie dovedită. comune (2) Dovada că un bun este propriu se va putea face prin orice mijloc de probă. În cazul prevăzut la art.267 lit.a), dovada se face în conditiile legii. (3) Pentru bunurile mobile dobândite înainte de căsătorie se va întocmi un inventar; în lipsa acestuia, se prezumă, până la proba contrarie, că bunurile sunt comune. Formalităti de Art.271 – Oricare dintre soti poate cere să se facă mentiune în cartea publicitate funciară ori, după caz, în alte registre de publicitate prevăzute de lege despre apartenenta unui bun la comunitate.Actele de conservare, de Art.272 - (1) Fiecare sot are dreptul de a folosi bunul comun fără folosintă si de consimtământul expres al celuilalt sot. Cu toate acestea, schimbarea administrare destinatiei bunului comun nu se poate face decât prin acordul sotilor. (2) De asemenea, fiecare sot poate efectua singur acte de conservare, acte de administrare cu privire la oricare dintre bunurile comune, precum si acte de dobândire a bunurilor comune. (3) În măsura în care interesele sale legate de comunitatea de bunuri au fost prejudiciate, sotul care nu a participat la încheierea actului nu poate pretinde decât daune-interese de la celălalt sot, fără a fi însă afectate drepturile dobândite de terti. Actele de dispozitie Art.273 – (1) Actele de dispozitie având ca obiect bunurile comune nu pot fi încheiate decât cu acordul ambilor soti. (2) Cu toate acestea, oricare dintre soti poate dispune singur, cu titlu oneros, de bunurile mobile comune a căror înstrăinare nu este supusă, potrivit legii, anumitor formalităti de publicitate. Dispozitiile art.272 alin.(3) rămân aplicabile. (3) Sunt, de asemenea, exceptate de la prevederile alin.(1) darurile obisnuite. Nulitatea relativă Art.274 – Actul încheiat fără consimtământul expres al celuilalt sot, atunci când el este necesar potrivit legii, este lovit de nulitate relativă. Aportul de bunuri Art.275 – (1) Bunurile comune pot face obiectul unui aport la societăti, comune asociatii sau fundatii, în conditiile legii, dispozitiile art.273 alin.(1) si art.274 aplicându-se în mod corespunzător. (2) Pentru exercitarea drepturilor ce le revin ca asociati sotii trebuie să desemneze un reprezentant comun, în conditiile legii. Regimul aporturilor Art.276 - (1) Nici unul dintre soti nu poate, sub sanctiunea prevăzută la comune art.274, să devină singur asociat întrebuintând, fără acordul celuilalt sot, bunurile comune ca aport la o societate civilă ori comercială sau pentru dobândirea de părti sociale ori, după caz, de actiuni. În cazul societătilor comerciale ale căror actiuni sunt tranzactionate pe o piată organizată, sotul care nu si-a dat acordul la întrebuintarea bunurilor comune nu poate pretinde decât daune-interese de la celălalt sot, fără a fi afectate drepturile dobândite de terti. (2) În toate cazurile, părtile sociale sau, după caz, actiunile sunt bunuri comune. Cu toate acestea, sotul care a devenit asociat exercită singur toate drepturile ce decurg din această calitate. Dispozitiile testamentare Art.277 – Fiecare sot poate dispune prin testament de partea ce i s-ar cuveni, la încetarea căsătoriei, din comunitatea de bunuri. Răspunderea pentru Art.278 – Sotii răspund cu bunurile comune pentru: datoriile comune obligatiile născute în legătură cu conservarea sau administrarea bunurilor comune; b) obligatiile pe care le-au contractat împreună; c) obligatiile asumate de oricare dintre soti pentru acoperirea cheltuielilor obisnuite ale căsătoriei. Răspunderea pentru Art.279 – (1) Fiecare sot răspunde cu bunurile sale proprii:datoriile personale a) dacă a dobândit singur un bun comun, pentru obligatiile născute în legătură cu dobândirea bunului; b) dacă si-a însusit fără drept un bun, pentru obligatia de reparare a prejudiciului astfel cauzat. (2) Cu toate acestea, atunci când celălalt sot se foloseste de bunul respectiv cunoscând existenta obligatiilor născute în legătură cu dobândirea sau, după caz, însusirea lui ilicită, sotii răspund cu bunurile comune. Răspunderea subsidiară Art.280 – (1) În măsura în care obligatiile comune nu au fost acoperite prin pentru datoriile comune urmărirea bunurilor comune, sotii răspund solidar, cu bunurile proprii. În acest caz, cel care a plătit datoria comună se subrogă în drepturile creditorului pentru ceea ce a suportat peste cota-parte ce i-ar reveni din comunitate dacă lichidarea s-ar face la data plătii datoriei. (2) Sotul care a plătit datoria comună în conditiile alin.(1) poate retine bunurile celuilalt sot până la acoperirea integrală a creantelor pe care acesta i le datorează. Urmărirea bunurilor Art.281 – (1) Bunurile comune nu pot fi urmărite de creditorii personali ai comune unuia dintre soti. (2) Cu toate acestea, după urmărirea bunurilor proprii ale sotului debitor, creditorul său personal poate cere împărteala bunurilor comune, însă numai în măsura necesară pentru acoperirea creantei sale. Lichidarea regimului Art.282 – (1) La încetarea comunitătii, acesta se lichidează. comunitătii (2) Până la finalizarea lichidării, comunitatea subzistă atât în privinta bunurilor, cât si în privinta obligatiilor. (3) Când comunitatea încetează ca urmare a încetării căsătoriei, lichidarea se face între sotul supravietuitor si mostenitorii sotului decedat. În acest caz, obligatiile care incumbă sotului decedat se divid între mostenitori proportional cu cotele ce le revin din succesiune. Împărteala bunurilor Art.283 - (1) În cadrul lichidării comunitătii, fiecare dintre soti îsi va prelua comune bunurile sale proprii, după care se va proceda la împărteala bunurilor comune. (2) În acest scop, se vor determina mai întâi cotele-părti ideale ce revin fiecărui sot, pe baza contributiei sale atât la dobândirea bunurilor comune, cât si la îndeplinirea obligatiilor comune; până la proba contrarie, se prezumă că sotii au avut o contributie egală. (3) Dispozitiile art.290 alin.(2) se aplică în mod corespunzător. Împărteala bunurilor Art.284 – (1) În timpul regimului comunitătii, bunurile comune pot fi comune în timpul supuse împărtelii, potrivit dreptului comun, în tot sau în parte, fie prin bună regimului comunitătii învoială, fie pe cale judecătorească. (2) Bunurile atribuite prin împărteală devin bunuri proprii, iar celelalte rămân bunuri comune. Interzicerea unor acte Art.285 - Orice conventie contrară dispozitiilor prezentei sectiuni este lovită de nulitate absolută, în măsura în care nu este compatibilă cu regimul comunitătii conventionale. Sectiunea a 3-a Regimul separatiei de bunuriRegimul juridic Art.286 – Fiecare dintre soti este proprietar exclusiv în privinta bunurilor aplicabil dobândite înainte de încheierea căsătoriei, precum si a celor pe care le dobândeste singur după această dată. Întocmirea inventarului Art.287 – (1) La adoptarea acestui regim, sotii trebuie să întocmească un bunurilor mobile inventar al bunurilor mobile ce apartin fiecăruia dintre ei la data încheierii căsătoriei. (2) Se poate întocmi un inventar si pentru bunurile mobile dobândite în timpul separatiei de bunuri. (3) În toate cazurile, inventarul se anexează la conventia matrimonială supunându-se, pentru opozabilitate fată de terti, la aceleasi formalităti de publicitate ca si aceasta. (4) În lipsa inventarului, dreptul de proprietate exclusivă se prezumă, până la proba contrarie, în favoarea sotului posesor. (5) Dacă bunul a fost dobândit printr-un act juridic supus, potrivit legii, unei conditii de formă, de validitate ori de publicitate, proprietatea exclusivă nu se poate dovedi decât prin înscrisul cerut de lege. Bunurile proprietate Art.288 – (1) Bunurile dobândite împreună de soti apartin acestora în comună pe cote-părti proprietate comună pe cote-părti, în conditiile legii. (2) Dovada coproprietătii se face în conditiile art.287, care se aplică în mod corespunzător. Folosinta bunurilor Art.289 – (1) Sotul care se foloseste de bunurile celuilalt sot fără celuilalt sot împotrivirea acestuia din urmă are obligatiile unui uzufructuar, cu exceptia celor prevăzute de 575, art.578 si art.579; el va fi dator să restituie numai fructele si veniturile existente la data solicitării lor de către celălalt sot sau, după caz, la data încetării ori schimbării regimului matrimonial. (2) Dacă unul dintre soti încheie singur un act prin care dobândeste un bun folosindu-se, în tot sau în parte, de bunuri apartinând celuilalt sot, acesta din urmă poate alege, în proportia bunurilor proprii folosite fără acordul său, între a reclama pentru sine proprietatea bunului achizitionat si a pretinde daune-interese de la sotul achizitor; proprietatea nu poate fi însă reclamată decât înainte ca sotul achizitor să dispună de bunul dobândit. Răspunderea pentru Art.290 – (1) Nici unul dintre soti nu poate fi tinut de obligatiile născute din obligatiile personale acte săvârsite de celălalt sot. (2) Cu toate acestea, sotii răspund solidar pentru obligatiile asumate de oricare dintre ei pentru acoperirea cheltuielilor obisnuite ale căsătoriei si a celor legate de cresterea si educarea copiilor. Drept de retentie Art.291 – La încetarea regimului separatiei de bunuri, fiecare dintre soti poate retine bunurile celuilalt până la acoperirea integrală a creantelor pe care si le datorează unul altuia. Sectiunea a 4-a Regimul comunitătii conventionale Domeniul de aplicare Art.292 – Regimul comunitătii conventionale se aplică atunci când, în conditiile si limitele prevăzute în prezenta sectiune, se derogă, prin conventie matrimonială, de la dispozitiile privind regimul comunitătiilegale. Obiectul conventiei Art.293 – (1) În cazul în care se adoptă comunitatea conventională, matrimoniale conventia matrimonială se poate referi la unul sau mai multe din următoarele aspecte: a) includerea în comunitate a bunurilor dobândite înainte de căsătorie ori restrângerea comunitătii numai la acestea din urmă; b) restrângerea comunitătii la bunurile anume determinate în conventia matrimonială, indiferent dacă sunt dobândite înainte sau în timpul căsătoriei; c) obligativitatea acordului ambilor soti pentru încheierea anumitor acte de administrare. În acest din urmă caz, dacă unul din soti se află în imposibilitate de a-si exprima vointa sau se opune în mod abuziv, celălalt sot poate să încheie singur actul, însă numai cu încuviintarea prealabilă a instantei; d) includerea clauzei de preciput; executarea clauzei de preciput se va face în natură sau, dacă acest lucru nu este posibil, prin echivalent, din valoarea activului net al comunitătii. Alte dispozitii aplicabile Art.294 – În măsura în care prin conventie matrimonială nu se prevede altfel, regimul juridic al comunitătii conventionale se completează cu dispozitiile legale privind regimul comunitătii legale. Sectiunea a 5-a Schimbarea regimului matrimonial Schimbarea Art.295 - (1) După cel putin un an de la încheierea căsătoriei, sotii pot conventională schimba regimul matrimonial existent, ori de câte ori doresc, cu un alt regim matrimonial prin act autentic notarial, cu respectarea conditiilor prevăzute pentru încheierea conventiilor matrimoniale. (2) Dispozitiile art.262-265 sunt aplicabile în mod corespunzător. Aplicarea regimului Art.296 – (1) Instanta, la cererea unuia dintre soti, poate hotărî, cu titlu separatiei de bunuri temporar, înlocuirea regimului comunitătii legale ori, după caz, conventionale cu acela al separatiei de bunuri, atunci când celălalt sot încheie acte care pun în grav pericol interesele patrimoniale ale familiei. (2) Dispozitiile art.262 si art.263 se aplică în mod corespunzător. CAPITOLUL VI Desfacerea căsătoriei Sectiunea 1 Cazurile de divort §1. Dispozitii generaleMotivele de divort Art.297 – Divortul poate fi pronuntat: prin acordul sotilor, la cererea ambilor soti sau a unuia dintre soti acceptată de celălalt sot; la cererea unuia dintre soti care nu mai doreste, indiferent de motiv, continuarea căsătoriei; atunci când, datorită unor motive temeinice, raporturile dintre soti sunt grav vătămate si continuarea căsătoriei nu mai este posibilă; în urma cererii oricăruia dintre soti, dacă starea sănătătii unuia dintre ei face imposibilă continuarea căsătoriei; când unul dintre soti a fost condamnat definitiv la o pedeapsă privativă de libertate mai mare de 5 ani. § 2.Divortul prin acordul sotilor Conditii Art.298 – (1) Divortul prin acordul sotilor poate fi pronuntat indiferent de data încheierii căsătoriei si indiferent dacă există sau nu copii minori rezultati din căsătorie. (2) Divortul prin acordul sotilor nu poate fi admis dacă unul dintre soti este pus sub interdictie. Depunerea cererii de Art.299 - Cererea de divort poate fi depusă si prin intermediul unui divort mandatar comun, inclusiv avocat, cu procură specială sub semnătură legalizată. Examinarea cererii de Art.300 – Instanta este obligată să verifice existenta consimtământului liber divort si neviciat al fiecărui sot. Solutionarea cererii de Art.301 – (1) În toate cazurile, instanta va dispune desfacerea căsătoriei fără divort a pronunta divortul din vina unuia sau a ambilor soti. (2) Prin aceeasi hotărâre instanta va lua act de învoiala sotilor cu privire la cererile accesorii. În cazul în care nu există învoială sau aceasta este contrară intereselor copiilor minori ori ale unuia dintre soti, instanta va acorda un termen de cel mult trei luni. (3) Dacă în termenul prevăzut la alin.(2), acordul sotilor cu privire la cererile accesorii nu se realizează sau nu respectă îndrumările date de instantă, actiunea va fi respinsă ca inadmisibilă. Divortul cerut de unul Art.302 – (1) Oricare dintre soti poate cere divortul în cazul în care, din dintre soti si acceptat de motive temeinice, continuarea căsătoriei a devenit imposibilă. celălalt sot (2) Dacă celălalt sot recunoaste faptele care au dus la destrămarea vietii conjugale, instanta va admite cererea fără a cerceta temeinicia motivelor de divort si fără a se pronunta asupra culpei fiecăruia dintre soti. (3) Declaratiile făcute de soti nu pot fi folosite ca mijloc de probă în nici o altă actiune în justitie. §3.Divortul la cererea unilaterală a unuia dintre soti Conditiile divortului Art.303 – (1) În cazul în care, indiferent de motiv, unul dintre soti nu mai doreste continuarea căsătoriei el va obtine divortul numai dacă au trecut cel putin sase luni de la încheierea căsătoriei. (2) În acest caz, divortul se pronuntă din culpa exclusivă a reclamantului.(3) Dacă, însă, sotul pârât declară că este de acord cu divortul, sunt aplicabile dispozitiile art.301. §4.Divortul din culpa sotilor Conditiile divortului Art.304 – În cazul prevăzut de art.297 lit.c), divortul se poate pronunta dacă instanta stabileste culpa sotului pârât în destrămarea căsătoriei. Cu toate acestea, dacă din probele administrate rezultă vina amândurora, instanta poate pronunta divortul din culpa comună a sotilor, chiar dacă numai unul dintre ei a făcut cerere de divort. Divortul datorat Art.305 - Divortul poate fi cerut de un sot, atunci când celălalt sot a fost detentiei prelungite a condamnat definitiv la o pedeapsă privativă de libertate mai mare de 5 ani. sotului În acest caz, divortul se pronuntă din culpa acestuia din urmă. Împăcarea sotilor Art.306 – (1) Împăcarea sotilor poate interveni oricând în timpul procesului de divort. Într-o nouă cerere de divort nu pot fi invocate drept motive fapte petrecute înainte de împăcarea sotilor sub sanctiunea respingerii cererii. (2) Mentinerea sau reluarea temporară a vietii comune nu sunt considerate ca împăcare dacă au ca motiv doar nevoia, o încercare de împăcare sau educarea copiilor. §5. Divortul remediu Conditii Art.307 – (1) În cazul prevăzut de art.297 lit.d), instanta va dispune desfacerea căsătoriei fără a pronunta divortul din vina unuia sau a ambilor soti. (2) Instanta va putea desface căsătoria datorită stării sănătătii sotului pârât, numai dacă divortul nu ar produce pentru acesta consecinte deosebit de grave care să justifice mentinerea căsătoriei. Sectiunea a 2-a Efectele divortului §1. Data desfacerii căsătoriei Data desfacerii Art.308 - Căsătoria este desfăcută din ziua când hotărârea prin care s-a căsătoriei pronuntat divortul a rămas irevocabilă. Încetarea regimului Art.309 – (1) În ceea ce priveste încetarea regimului matrimonial, între soti, matrimonial hotărârea de divort produce efecte începând cu data introducerii cererii de divort. (2) Cu toate acestea, sotul nevinovat poate cere instantei să constate că regimul matrimonial a încetat de la data separatiei în fapt. (3) Dispozitiile alin.(2) sunt aplicabile si în cazul divortului prin acordul sotilor, dacă acestia au convenit astfel. Actele încheiate în Art.310 - Actele mentionate la art.273 alin.(2), precum si actele din care se frauda celuilalt sot nasc obligatii în sarcina comunitătii, încheiate de unul dintre soti după data introducerii cererii de divort sunt lovite de nulitate relativă, dacă au fostfăcute în frauda celuilalt sot. Opozabilitatea hotărârii Art.311 – Hotărârea judecătorească prin care s-a pronuntat divortul este de divort opozabilă fată de terti, în conditiile legii. (2) Dispozitiile art.220 alin.(2) si ale art.262 si art.263 sunt aplicabile în mod corespunzător. §2. Efectele divortului cu privire la raporturile dintre soti Numele de familie după Art.312 - (1) La desfacerea căsătoriei prin divort, sotii pot conveni să căsătorie păstreze numele purtat în timpul căsătoriei. (2) Instanta judecătorească va lua act de această întelegere prin hotărârea de divort. Pentru motive temeinice, instanta poate să încuviinteze acest drept chiar în lipsa unei întelegeri între soti. (3) Dacă nu a intervenit o întelegere sau dacă instanta nu a dat încuviintarea, fiecare dintre fostii soti va purta numele dinaintea căsătoriei. Drepturile sotului Art.313 – (1) Divortul este considerat pronuntat împotriva sotului din a divortat cărui culpă exclusivă s-a desfăcut căsătoria. (2) Sotul împotriva căruia a fost pronuntat divortul pierde drepturile pe care legea sau conventiile încheiate anterior cu tertii le atribuie sotului divortat. (3) Aceste drepturi nu sunt pierdute în cazul culpei comune sau al divortului prin acordul sotilor. Dreptul la despăgubiri Art.314 – Sotul nevinovat, care suferă un prejudiciu material sau moral prin desfacerea căsătoriei, va putea cere sotului vinovat să-l despăgubească. Instanta judecătorească va solutiona cererea prin hotărârea de divort. Obligatia de întretinere Art.315 – (1) Prin desfacerea căsătoriei, obligatia de întretinere între soti încetează. (2) Sotul divortat are dreptul la întretinere, dacă se află în nevoie din pricina unei incapacităti de muncă survenite înainte de căsătorie, ori în timpul căsătoriei; el are drept la întretinere si atunci când incapacitatea se iveste în decurs de un an de la desfacerea căsătoriei, însă numai dacă incapacitatea se datorează unei împrejurări în legătură cu căsătoria. (3) Întretinerea datorată potrivit dispozitiilor alin.(2) se stabileste până la o pătrime din venitul net al sotului obligat la plata ei, în raport cu mijloacele sale si cu starea de nevoie a sotului creditor. Această întretinere, împreună cu întretinerea datorată copiilor, nu va putea depăsi o treime din venitul net al sotului obligat la plată. (4) Când divortul este pronuntat din culpa exclusivă a unuia dintre soti, acesta nu va beneficia de prevederile alin.(2) si (3) decât timp de un an de la desfacerea căsătoriei. (5) În afara altor cazuri prevăzute de lege, obligatia de întretinere încetează prin recăsătorirea sotului îndreptătit sau în cazul în care sotul îndreptătit trăieste în stare notorie de concubinaj. §3. Efectele divortului cu privire la raporturile dintre părinti si copiii lor minori Încredintarea copiilor Art.316 - (1) Instanta judecătorească hotărăste, o dată cu pronuntarea minori divortului, asupra raporturilor dintre părintii divortati si copiii lor minori,tinând seama de interesul superior al copiilor, de concluziile raportului de anchetă psiho-socială, precum si, dacă este cazul, de învoiala părintilor, pe care îi va asculta. (2) Ascultarea copilului care a împlinit vârsta de 10 ani este obligatorie, dispozitiile art.202 fiind aplicabile. Exercitarea Art.317 – (1) Responsabilitatea părintească revine în comun ambilor soti, responsabilitătii afară de cazul în care instanta decide altfel. părintesti (2) În lipsa întelegerii dintre părinti sau dacă aceasta este contrară interesului superior al copilului, instanta va stabili, o dată cu pronuntarea divortului, domiciliul copilului minor la părintele la care acesta locuieste în mod statornic. (3) În mod exceptional, dacă este în interesul superior al copilului, instanta poate stabili domiciliul la bunici sau la alte rude ori persoane, cu consimtământul acestora, ori la o institutie de ocrotire. Acestea exercită supravegherea minorului si îndeplinesc toate actele obisnuite privind sănătatea, educatia si învătătura copilului. Exercitarea Art. 318 – (1) Dacă există motive întemeiate, având în vedere interesul responsabilitătii copilului, instanta va hotărî ca responsabilitatea părintească să revină numai părintesti de către un unuia dintre părinti. singur părinte (2) Celălalt părinte păstrează dreptul de a veghea asupra modului de crestere si educare a copilului, precum si dreptul de a consimti la adoptia sau la căsătoria acestuia. Execitarea Art.319 – (1) În mod exceptional, instanta va putea hotărî plasamentul responsabilitătii copilului la o rudă sau la o altă familie ori persoană, cu consimtământul părintesti de către alte acestora sau într-o institutie de ocrotire. Acestea exercită numai drepturile persoane si îndatoririle care revin părintilor cu privire la persoana copilului. (2) Instanta judecătorească va stabili dacă drepturile cu privire la bunurile copilului se exercită de către părinti în comun sau revin unuia dintre ei. Drepturile părintelui Art. 320 - (1) Părintele sau, după caz, părintii separati de copilul lor au separat de copil dreptul de a avea legături personale cu acesta. (2) În caz de neîntelegere, instanta decide cu privire la modalitătile de exercitare a acestui drept. Stabilirea contributiei Art. 321 – Instanta, prin hotărârea de divort, va stabili contributia fiecărui prin hotărârea părinte la cheltuielile de crestere a copiilor. judecătorească Modificarea măsurilor Art.322 - În cazul schimbării împrejurărilor, instanta judecătorească va luate cu privire la copil putea modifica măsurile cu privire la drepturile si îndatoririle părintilor divortati fată de copii lor minori, la cererea oricăruia dintre părinti sau a unui alt membru de familie, a copilului, a institutiei de ocrotire, a institutiei publice specializate pentru protectia copilului sau a procurorului. Raporturile dintre Art.323 – În cazul prevăzut de art.205 alin.(2), instanta va hotărî asupra părinti si copiii lor raporturilor dintre părinti si copiii lor minori, dispozitiile art. 316-322 fiind minori în alte cazuri aplicabile în mod corespunzător. TITLUL IIIRudenia CAPITOLUL I Dispozitii generale Notiune Art.324 – (1) Rudenia firească este legătura rezultată din descendenta unei persoane dintr-o altă persoană sau din faptul că mai multe persoane au un ascendent comun. (2) Rudenia civilă este legătura rezultată din adoptia încheiată în conditiile prevăzute de lege. Rudenia în linie dreaptă Art.325 – (1) Rudenia este în linie dreaptă în cazul descendentei unei sau colaterală persoane dintr-o altă persoană si în linie colaterală atunci când rezultă din faptul că mai multe persoane au un ascendent comun. Rudenia în linie dreaptă poate fi ascendentă sau descendentă. (2) Gradul de rudenie se stabileste astfel: a) în linie dreaptă, după numărul nasterilor: astfel, copiii si părintii sunt rude de gradul întâi, nepotii si bunicii sunt rude de gradul al doilea; b) în linie colaterală, după numărul nasterilor, urcând de la una dintre rude până la ascendentul comun si coborând de la acesta până la cealaltă rudă; astfel, fratii sunt rude de gradul al doilea, unchiul sau mătusa si nepotul de gradul al treilea, verii primari de gradul al patrulea. Afinitatea Art.326 – (1) Afinitatea este legătura dintre un sot si rudele celuilalt sot. (2) Rudele sotului sunt, în aceeasi linie si acelasi grad, afinii celuilalt sot. CAPITOLUL II Filiatia Sectiunea 1 Stabilirea filiatiei §1. Dispozitii generale Modurile de stabilire a Art.327 – (1) Filiatia fată de mamă rezultă din faptul nasterii; ea se poate filiatiei stabili si prin recunoastere sau prin hotărâre judecătorească. (2) Filiatia fată de tată se stabileste prin efectul prezumtiei de paternitate, prin recunoastere sau prin hotărâre judecătorească, după caz. Dovada filiatiei Art.328 - Filiatia se dovedeste prin actul de nastere întocmit în registrul de stare civilă; în cazul copilului din căsătorie, dovada se face prin actul de nastere si prin actul de căsătorie al părintilor. Timpul legal al Art.329 – (1) Intervalul de timp cuprins între a trei sutea si a o sută optzecea conceptiunii zi dinaintea nasterii copilului este timpul legal al conceptiunii. El se calculează zi cu zi. (2) Cu toate acestea, se poate face dovada conceptiunii copilului într-o anumită perioadă din timpul legal al conceptiunii. §2. Prezumtia de paternitatePrezumtia de Art.330 – (1) Copilul născut sau conceput în timpul căsătoriei are ca tată pe paternitate sotul mamei. (2) Paternitatea poate fi tăgăduită, dacă este cu neputintă ca sotul mamei să fie tatăl copilului. (3) Copilul conceput în timpul primei căsătorii si născut în timpul celei de-a doua căsătorii a mamei sale este considerat fiul celui de-al doilea sot. Dacă această paternitate este înlăturată prin hotărâre judecătorească, tată al copilului este considerat sotul din prima căsătorie. §3. Recunoasterea copilului Felurile recunoasterii Art.331 – (1) Dacă nasterea nu a fost înregistrată în registrul de stare civilă sau copilul a fost trecut în registrul de stare civilă ca născut din părinti necunoscuti, mama îl poate recunoaste pe copil. (2) Copilul conceput si născut în afara căsătoriei poate fi recunoscut de către tatăl său. (3) După moartea copilului, acesta poate fi recunoscut numai dacă a lăsat descendenti firesti. Formele de recunoastere Art.332 - (1) Recunoasterea poate fi făcută prin declaratie la serviciul de stare civilă, prin înscris autentic sau prin testament. (2) Dacă recunoasterea este făcută prin înscris autentic, o copie a acestuia va fi trimisă din oficiu serviciului de stare civilă competent, pentru a se face mentiunea corespunzătoare în registrele de stare civilă. (3) Recunoasterea, chiar dacă a fost făcută prin testament, este irevocabilă. Recunoasterea copilului Art.333 – Minorul necăsătorit poate recunoaste singur pe copilul său, dacă de către minorul are discernământ la momentul recunoasterii. necăsătorit Nulitatea absolută a Art.334 – Recunoasterea este lovită de nulitate absolută dacă: recunoasterii s-a recunoscut un copil a cărui filiatie, stabilită potrivit legii, nu a fost înlăturată; a fost făcută după decesul copilului, iar acesta nu a lăsat descendenti firesti; a fost făcută în alte forme decât cele prevăzute de lege. Nulitatea relativă a Art.335 – (1) Recunoasterea poate fi anulată pentru eroare, dol sau violentă. recunoasterii (2) Prescriptia dreptului la actiune începe sa curgă de la data încetării violentei ori, după caz, a descoperirii erorii sau dolului. Contestarea Art.336 - (1) Recunoasterea care nu corespunde adevărului poate fi recunoasterii de filiatie contestată oricând si de orice persoană interesată. (2) Dacă recunoasterea este contestată de celălalt părinte, de copilul recunoscut sau de descendentii acestuia, dovada filiatiei este în sarcina autorului recunoasterii sau a mostenitorilor săi. §4. Actiuni privind filiatia Posesiunea de stat Art.337 – (1) Nici o persoană nu poate reclama o filiatie contrară aceleia ce conformă cu actul de rezultă din actul său de nastere si posesiunea de stat conformă cu acesta. nastere (2) Nimeni nu poate contesta filiatia persoanei care are o posesiune de statconformă cu actul său de nastere. (3) Cu toate acestea, dacă printr-o hotărâre judecătorească s-a stabilit că a avut loc o substituire de copil ori că s-a făcut astfel încât să se înregistreze ca mamă a unui copil o altă femeie decât aceea care l-a născut, se poate face dovada adevăratei filiatii cu orice mijloc de probă. Actiunea în contestatia Art.338 – (1) Orice persoană interesată poate contesta prin actiune în filiatiei justitie filiatia stabilită printr-un act de nastere ce nu este conform cu posesiunea de stat. (2) În acest caz, filiatia se dovedeste, în ordine, prin expertiza medico- legală de stabilire a filiatiei, prin certificatul medical constatator al nasterii sau, în lipsa acestora, prin orice mijloc de probă, inclusiv prin posesiunea de stat continuă. (3) Posesiunea de stat rezultă din fapte care indică legătura dintre copil si familia din care se pretinde că face parte. Sunt asemenea fapte următoarele: a) copilul a purtat întotdeauna numele părintelui; b) părintele l-a tratat ca pe fiul său si s-a îngrijit în această calitate de cresterea sa; c) copilul a fost întotdeauna recunoscut în această calitate în societate si de către familie. (4) Cu toate acestea, dovada filiatiei nu se va face prin martori decât în cazul prevăzut la art.337 alin.(3) sau atunci când există înscrisuri care fac demnă de crezare actiunea formulată. Actiunea în stabilirea Art.339 – (1) Dreptul la actiunea în stabilirea filiatiei fată de mamă apartine maternitătii copilului si se porneste în numele acestuia de către reprezentantul său legal. (2) Dreptul la actiune nu se transmite mostenitorilor copilului; ei pot însă continua actiunea pornită de acesta. (3) Actiunea în stabilirea filiatiei fată de mamă poate fi introdusă si împotriva mostenitorilor pretinsei mame. (4) Dreptul la actiune este imprescriptibil. Actiunea în stabilirea Art.340 – (1) Actiunea în stabilirea paternitătii din afara căsătoriei apartine paternitătii copilului si se porneste în numele lui de către reprezentantul său legal. (2) Dreptul de a porni actiunea în stabilirea paternitătii nu se transmite mostenitorilor copilului; ei pot continua actiunea pornită de acesta. (3) Actiunea în stabilirea paternitătii poate fi pornită si împotriva mostenitorilor pretinsului tată. Prescriptia dreptului la Art.341 – (1) Actiunea în stabilirea paternitătii din afara căsătoriei poate fi actiunea în stabilirea pornită în termen de 2 ani de la nasterea copilului. paternitătii (2) Dacă paternitatea a fost înlăturată prin efectul unei hotărâri judecătoresti, termenul de prescriptie curge de la data rămânerii irevocabile a acesteia. (3) În cazul în care mama a convietuit cu pretinsul tată ori dacă acesta din urmă a prestat întretinere copilului, termenul începe să curgă de la încetarea convietuirii ori a întretinerii. (4) Dacă actiunea în stabilirea paternitătii nu a fost formulată în timpul minoritătii copilului, acesta poate să o introducă în termen de 2 ani de la data majoratului. Actiunea în tăgada Art.342 – (1) Actiunea în tăgăduirea paternitătii poate fi pornită de sotul paternitătii mamei, de mamă, precum si de copil; ea poate fi continuată de mostenitoriiacestora. (2) Actiunea se introduce de către sotul mamei împotriva copilului, iar de către copil sau mama acestuia împotriva sotului mamei. (3) În cazul copilului decedat, actiunea se porneste împotriva mamei copilului. Dacă sotul mamei este decedat, actiunea se porneste împotriva mostenitorilor lui. Prescriptia dreptului la Art.343 – (1) Sotul mamei poate exercita dreptul la actiunea în tăgăduirea actiunea în tăgada paternitătii în termen de 1 an de la data când a cunoscut nasterea copilului. paternitătii Actiunea pornită de fostul sot din prima căsătorie a mamei, prezumat tată al copilului potrivit art.330 alin.(3), se prescrie în termen de 1 an de la data la care acesta a luat cunostintă de admiterea actiunii în tăgada paternitătii sotului din cea de-a doua căsătorie a mamei. (2) În cazul în care sotul a fost pus sub interdictie înainte de împlinirea acestui termen, un nou termen curge pentru tutore de la data când acesta a aflat despre nasterea copilului. (3) Dacă actiunea nu a fost pornită de tutore, ea poate fi introdusă de sotul mamei după ce i s-a ridicat interdictia, înăuntrul unui nou termen de 1 an. (4) În toate cazurile, mama copilului va fi citată. Tăgăduirea paternitătii Art.344 – (1) Actiunea în tăgăduirea paternitătii introdusă de mamă trebuie de către mama copilului însotită de o actiune în stabilirea adevăratei filiatii a copilului. Asupra acestor actiuni, instanta se va pronunta prin aceeasi hotărâre. (2) Actiunea poate fi pornită în termen de 1 an de la data nasterii copilului. (3) Dacă mama este pusă sub interdictie, termenul de 1 an se calculează potrivit dispozitiilor art.343 alin.(2) si (3). Tăgăduirea paternitătii Art.345 - Copilul poate tăgădui paternitatea în termen de 1 an de la data de către copil majoratului. §5. Procrearea asistată medical Regimul filiatiei Art.346 – (1) În cazul procreării asistate medical cu tert donator nu se stabileste nici o legătură de filiatie între copil si donator. (2) De asemenea, împotriva donatorului nu poate fi pornită nici o actiune în răspundere. Actiunea în tăgada Art.347 – (1) Nimeni nu poate contesta filiatia copilului astfel conceput, paternitătii pentru motive ce tin de caracterul asistat medical al procreării. (2) Copilul născut astfel nu poate contesta filiatia sa. (3) Sotul mamei poate tăgădui paternitatea acestuia, în conditiile legii, dacă nu a consimtit la procrearea asistată medical realizată cu ajutorul unui tert donator sau dacă face dovada că respectivul copil nu a fost conceput în acest mod. Răspunderea tatălui Art.348 - Sotul mamei, care a consimtit la procrearea asistată medical cu copilului tert donator este responsabil fată de copil si fată de mama acestuia, potrivit dispozitiilor legale privitoare la copilul născut din căsătorie. Interdictia procreatiei si Art.349 – Orice conventie având drept scop procrearea sau purtarea sarcinii purtării sarcinii pentru pentru altă persoană este lovită de nulitate absolută. altă persoanăConfidentialitatea Art.350 - (1) Orice informatii privind procrearea asistată medical sunt informatiilor confidentiale. (2) Cu toate acestea, în cazul în care există riscul unui prejudiciu grav referitor la sănătatea unei persoane astfel concepute sau a descendentilor acesteia în lipsa unor astfel de informatii, instanta poate autoriza transmiterea lor, în mod confidential, autoritătii competente. (3) Asigurarea confidentialitătii unor astfel de informatii, precum si modul de transmitere a acestora se stabilesc prin lege. Sectiunea a 2-a Situatia legală a copilului Egalitatea în drepturi a Art.351 – Copilul din afara căsătoriei a cărui filiatie a fost stabilită potrivit copiilor legii are, fată de fiecare părinte si rudele acestuia, aceeasi situatie ca si aceea a unui copil din căsătorie. Numele copilului din Art.352 - (1) Copilul din căsătorie ia numele de familie comun al părintilor căsătorie săi. (2) Dacă părintii nu au un nume comun, copilul va lua numele unuia dintre ei sau numele lor reunite. În acest caz numele copilului se va stabili prin acordul părintilor si se va declara, o dată cu nasterea copilului, la serviciul de stare civilă. (3) În lipsa acordului părintilor, va decide instanta tutelară. Numele copilului din Art.353 - (1) Copilul din afara căsătoriei ia numele de familie al aceluia afara căsătoriei dintre părinti fată de care filiatia a fost mai întâi stabilită. (2) În cazul în care filiatia a fost stabilită ulterior si fată de celălalt părinte, copilul, prin acordul părintilor, poate lua numele părintelui fată de care si-a stabilit filiatia ulterior sau numele reunite ale acestora. În lipsa acordului părintilor se aplică dispozitiile art.252 alin.(3). (3) În cazul în care copilul si-a stabilit filiatia în acelasi timp fată de ambii părinti, se aplică în mod corespunzător dispozitiile art.252 alin.(2) si (3). CAPITOLUL III Adoptia Sectiunea 1 Dispozitii generale Notiune Art.354 - (1) Adoptia este operatiunea juridică prin care se creează legătura de filiatie intre adoptator si adoptat, precum si legături de rudenie între adoptat si rudele adoptatorului. (2) Adoptia se încheie în interesul superior ale copilului. Persoanele care pot fi Art.355 – (1) Copilul poate fi adoptat până la dobândirea capacitătii depline adoptate de exercitiu. (2) Cu toate acestea, poate fi adoptată, în conditiile legii, si persoana care a dobândit capacitate deplină de exercitiu, dacă a fost crescută în timpul minoritătii de către cel care doreste să o adopte.Adoptia internatională Art.356 – Adoptia internatională poate fi încuviintată, potrivit legii, numai în cazul în care copilul nu a putut fi adoptat sau încredintat unei persoane sau familii, în tară, ori îngrijirea copilului în cadrul serviciilor de protectie specială, publice sau private nu poate fi asigurată în mod corespunzător pe plan intern. Instanta judecătorească Art.357 - Adoptia se încuviintează de către instanta judecătorească competentă, în conditiile si cu procedura prevăzută de lege. Sectiunea a 2-a Efectele adoptiei Efectele adoptiei Art.358 – (1) Adoptia produce efecte numai de la data rămânerii irevocabile a hotărârii judecătoresti prin care a fost încuviintată. (2) Prin adoptie se stabilesc raporturi de rudenie între adoptat si descendentii săi, pe de o parte, si adoptator si rudele acestuia, pe de altă parte. (3) Raporturile de rudenie încetează între adoptat si descendentii săi, pe de o parte, si părintii firesti si rudele acestora, pe de altă parte. Cu toate acestea, impedimentul la căsătorie izvorât din rudenie se aplică între adoptat si descendentii săi, pe de o parte, si rudele firesti ale acestuia, pe de altă parte. Exercitarea drepturilor Art.359 – (1) Adoptatorul are fată de copilul adoptat drepturile si si îndatoririlor părintesti îndatoririle părintelui fată de copilul său firesc. (2) În cazul în care cel care adoptă este sotul părintelui firesc al adoptatului, drepturile si îndatoririle părintesti se exercită de către adoptator si părintele firesc căsătorit cu acesta. Decăderea adoptatorului Art.360 – Dacă adoptatorul va fi decăzut din exercitiul drepturilor din exercitiul părintesti, instanta, tinând seama de interesul superior al copilului, va putea drepturilor părintesti fie să redea părintilor firesti exercitiul drepturilor părintesti, fie să hotărască instituirea tutelei. Ascultarea copilului este obligatorie, dispozitiile art.202 fiind aplicabile. Numele adoptatului Art.361 – (1) Copilul adoptat dobândeste prin adoptie numele celui care adoptă. (2) Dacă adoptia se face de către doi soti ori de către sotul care adoptă pe copilul celuilalt sot, iar sotii au nume comun, copilul adoptat va purta acest nume. În cazul în care sotii nu au nume de familie comun, ei sunt obligati să declare instantei care încuviintează adoptia, numele pe care acesta urmează să-l poarte. Dispozitiile art.202 sunt aplicabile prin analogie. (3) Pe baza hotărârii irevocabile de încuviintare a adoptiei, serviciul de stare civilă competent va întocmi, în conditiile legii, un nou act de nastere al copilului, în care adoptatorii vor fi trecuti ca fiind părintii săi firesti. Vechiul act de nastere se va păstra, mentionându-se pe marginea acestuia întocmirea noului act. Sectiunea a 3-a Încetarea adoptieiÎncetarea adoptiei Art.362 – Adoptia încetează prin nulitate sau desfacere. Nulitatea adoptiei Art.363 – (1) Adoptia este lovită de nulitate, dacă a fost încheiată cu încălcarea conditiilor prevăzute de lege. (2) Adoptia fictivă este lovită de nulitate absolută, în afara cazului când ulterior încuviintării adoptiei între adoptator si adoptat s-au stabilit raporturi de natură să satisfacă interesul superior al copilului. Desfacerea adoptiei Art.364 – Adoptia se desface în cazurile si în conditiile prevăzute de lege. Efectele încetării adoptiei Art.365 – (1) La încetarea adoptiei, adoptatul redobândeste numele de familie avut înainte de încuviintarea adoptiei. Cu toate acestea, la desfacerea adoptiei, pentru motive temeinice, instanta va putea încuviinta ca adoptatul să păstreze numele de familie dobândit prin adoptie. (2) La încetarea adoptiei, părintii firesti ai copilului redobândesc drepturile si îndatoririle părintesti, dacă instanta nu decide o altă măsură de protectie a copilului, în conditiile legii. Dispozitiile art.71 sunt aplicabile. TITLUL IV Responsabilitatea părintească CAPITOLUL I Dispozitii generale Îndatoririle părintilor Art.366 - Ambii părinti răspund pentru cresterea copiilor lor minori. Continutul Art.367 - (1) Drepturile si îndatoririle părintesti privesc atât persoana, cât si responsabilitătii bunurile copilului minor. părintesti (2) În exercitarea drepturilor si îndeplinirea îndatoririlor pe care le au fată de copilul lor minor, părintii trebuie să aibă în vedere interesul superior al copilului. Durata responsabilitătii Art.368 - Responsabilitatea părintească durează până când copilul părintesti dobândeste capacitatea deplină de exercitiu. Îndatorirea copilului Art.369 - Copilul datorează respect părintilor săi indiferent de vârsta sa. Neîntelegerile între Art.370 – Ori de câte ori există neîntelegeri între părinti cu privire la părinti exercitiul drepturilor sau la îndeplinirea îndatoririlor părintesti, instanta tutelară, după ce ascultă pe părinti si luând în considerare concluziile raportului referitor la ancheta psihosocială, hotărăste potrivit interesului superior al copilului. Ascultarea copilului este obligatorie, dispozitiile art.202 fiind aplicabile. CAPITOLUL II Drepturile si îndatoririle părintesti Drepturile si îndatoririle Art.371 - Părintii au dreptul si îndatorirea de a creste copilul, îngrijind de părintesti sănătatea si dezvoltarea lui fizică, psihică si intelectuală, de educatia, învătătura si pregătirea profesională a acestuia, potrivit propriilor lor convingeri si însusirilor copilului; ei sunt datori să dea copilului orientareasi sfaturile necesare exercitării corespunzătoare a drepturilor pe care legea le recunoaste acestuia. Drepturile părintelui Art.372 - (1) Părintele minor care a împlinit vârsta de 14 ani are numai minor drepturile si îndatoririle părintesti cu privire la persoana copilului. (2) Drepturile si îndatoririle cu privire la bunurile copilului revin tutorelui. Religia copilului Art.373 - (1) Părintii hotărăsc credinta religioasă a copilului. (2) Credinta religioasă a copilului care a împlinit 14 ani nu poate fi schimbată fără consimtământul acestuia. (3) Copilul care a împlinit vârsta de 16 ani are dreptul să-si aleagă singur credinta religioasă. Numele copilului Art.374 - Părintii aleg numele si prenumele copilului, în conditiile legii. Supravegherea copilului Art.375 - (1) Părintii au dreptul si îndatorirea de supraveghere a copilului minor. (2) Cu toate acestea, părintii nu pot, în afara unor motive temeinice, să împiedice corespondenta si legăturile personale ale copilului cu bunicii săi ori cu fratii si surorile sale sau cu orice alte persoane, chiar dacă nu sunt rude cu minorul. Orice neîntelegeri se solutionează de către instanta tutelară. Înapoierea copilului de Art.376 - (1) Părintii pot cere oricând instantei tutelare înapoierea copilului la alte persoane de la orice persoană care îl tine fără drept. (2) Instanta tutelară poate respinge cererea numai dacă înapoierea este vădit contrară interesului copilului. (3) Ascultarea copilului este obligatorie, dispozitiile art.202 fiind aplicabile. Locuinta copilului Art.377 - Locuinta copilului se stabileste de părinti, de comun acord. Schimbarea felului Art.378 - (1) Copilul care a împlinit vârsta de 14 ani poate cere învătăturii ori al încuviintarea instantei tutelare pentru a-si schimba felul învătăturii ori al pregătirii profesionale pregătirii profesionale ori pentru schimbarea locuintei necesare desăvârsirii învătăturii ori pregătirii sale profesionale. (2) Instanta tutelară va hotărî pe baza raportului referitor la ancheta psihosocială. Ascultarea copilului este obligatorie, dispozitiile art.202 fiind aplicabile. Obligatia de întretinere Art.379 - (1) Copilul minor este întretinut de părintii săi. (2) Dacă minorul are un venit propriu care nu este îndestulător, părintii au îndatorirea să asigure conditiile necesare pentru cresterea acestuia. (3) În caz de neîntelegere, întinderea obligatiei de întretinere, felul si modalitătile executării, precum si contributia fiecăruia dintre părinti, se stabilesc de către instantă pe baza raportului referitor la ancheta psihosocială. Independenta Art.380 - Părintele nu are nici un drept asupra bunurilor copilului si nici patrimonială copilul asupra bunurilor părintelui, în afară de dreptul la mostenire si la întretinere. Administrarea bunurilor Art.381 - (1) Părintii au dreptul si îndatorirea de a administra bunurilecopilului copilului lor minor, precum si de a-l reprezenta în actele civile ori de a-i încuviinta aceste acte, după caz. (2) După împlinirea vârstei de 14 ani minorul îsi exercită singur drepturile si îsi execută, tot astfel obligatiile, însă numai cu încuviintarea părintilor si, după caz, a instantei tutelare. Alte dispozitii aplicabile Art.382 – (1) Drepturile si îndatoririle părintilor cu privire la bunurile copilului, sunt aceleasi cu cele ale tutorelui, dispozitiile care reglementează tutela fiind aplicabile în mod corespunzător. (2) Cu toate acestea, nu se va întocmi inventarul prevăzut de art.100, în cazul în care copilul nu are alte bunuri decât cele de uz personal. CAPITOLUL III Exercitarea responsabilitătii părintesti Responsabilitatea Art.383 - (1) Părintii sunt egali în drepturi si au o responsabilitate comună părintilor pentru cresterea copilului lor minor. (2) Oricare dintre părinti, care îndeplineste singur un act curent pentru exercitarea drepturilor si îndeplinirea obligatiilor părintesti, este prezumat că are si consimtământul celuilalt părinte. Responsabilitatea Art.384 - (1) Dacă părintii sunt divortati, responsabilitatea părintească se părintilor divortati exercită potrivit dispozitiilor referitoare la efectele divortului în raporturile dintre părinti si copii. (2) În cazul copilului din afara căsătoriei recunoscut concomitent sau, după caz, succesiv, de ambii părinti, responsabilitatea părintească se exercită în comun si în mod egal, dacă părintii convietuiesc la data recunoasterii sau, respectiv, a celei de a doua recunoasteri a copilului. (3) Dacă filiatia copilului din afara căsătoriei se stabileste prin hotărâre judecătorească, instanta este obligată să dispună asupra modului de exercitare a responsabilitătii părintesti, fiind aplicabile prin asemănare dispozitiile privitoare la divort. Învoiala părintilor Art.385 - Instanta competentă poate să încuviinteze întelegerea liber consimtită dintre părinti cu privire la exercitarea responsabilitătii părintesti sau cu privire la o măsură de protectie a copilului, dacă este respectat interesul superior al acestuia. Exercitarea drepturilor Art.386 - Dacă unul dintre părinti este decedat, pus sub interdictie, declarat părintesti de un singur mort prin hotărâre judecătorească, decăzut din exercitiul drepturilor părinte părintesti sau dacă, din orice împrejurare, se află în neputintă de a-si exprima vointa, celălalt părinte exercită singur drepturile părintesti. CAPITOLUL IV Decăderea din exercitiul drepturilor părintestiConditii Art.387 - (1) Instanta, la cererea autoritătilor administratiei publice cu atributii în domeniul protectiei copilului, poate pronunta decăderea din exercitiul drepturilor părintesti, dacă prin relele tratamente aplicate copilului, prin consumul de alcool sau stupefiante, prin purtare abuzivă ori prin neglijenta gravă în îndeplinirea obligatiilor părintesti pune în pericol sănătatea, securitatea sau dezvoltarea copilului. (2) Cererea se judecă de urgentă, cu citarea părintilor, pe baza raportului referitor la ancheta psihosocială a copilului. Participarea procurorului este obligatorie. Întinderea decăderii Art.388 - Decăderea din exercitiul drepturilor părintesti este totală si se întinde asupra tuturor copiilor născuti la data pronuntării hotărârii, afară de cazul în care prin hotărârea judecătorească se limitează numai la anumite drepturi părintesti ori numai la anumiti copii. Obligatia de întretinere Art.389 - Decăderea din exercitiul drepturilor părintesti nu scuteste părintele de obligatia sa de a da întretinere copilului. Instituirea tutelei Art.390 - În cazul în care, după decăderea din exercitiul drepturilor părintesti, copilul se află în situatia de a fi lipsit de îngrijirea ambilor părinti, se va institui tutela. Ridicarea măsurii Art.391 - (1) Instanta va reda părintelui exercitiul drepturilor părintesti, decăderii dacă au încetat împrejurările care au dus la decăderea din exercitiul acestora si dacă sănătatea, securitatea si dezvoltarea copilului nu mai sunt puse în pericol. (2) Până la solutionarea cererii, instanta poate îngădui părintelui să păstreze legături personale cu copilul, dacă aceasta este în interesul superior al copilului. (3) Drepturile părintesti nu vor putea fi însă redate părintelui în cazul în care copilul a fost încredintat în vederea adoptiei. TITLUL V Obligatia de întretinere CAPITOLUL I Persoanele între care există obligatia de întretinere si ordinea în care aceasta se datorează Subiectele obligatiei de Art.392- (1) Obligatia de întretinere există între sot si sotie, rudele în linie întretinere dreaptă, între frati si surori, precum si între celelalte persoane anume prevăzute de lege. (2) Dispozitiile alin.(1) privind obligatia de întretinere între rudele în linie dreaptă, precum si între frati si surori sunt aplicabile si în cazul adoptiei. (3) Obligatia de întretinere există între fostii soti, în conditiile prevăzute de lege. Obligatia de întretinere Art.393 - Cel care a luat un copil pentru a-l creste fără a cere, în conditiile a copilului de către altă legii, încuviintarea adoptiei, are obligatia să-l întretină cât timp copilul este persoană decât părintii minor, însă numai dacă părintii firesti au murit, sunt dispăruti ori sunt în firesti nevoie. Obligatia sotului care a Art.394 – (1) Sotul care a contribuit la întretinerea copilului celuilalt sotcontribuit la întretinerea este obligat să continue a da întretinere copilului cât timp acesta este minor, copilului celuilalt sot însă numai dacă părintii săi firesti au murit, sunt dispăruti ori sunt în nevoie. (2) În acest caz, copilul va putea fi obligat să dea întretinere celui care l-a întretinut timp de 10 ani. Obligatia mostenitorilor Art.395 - (1) Mostenitorii persoanei care a fost obligată la întretinerea unui persoanei care a fost minor sau care i-a dat întretinere fără a avea obligatia legală sunt tinuti, în obligată la întretinerea măsura valorii bunurilor mostenite, să continue întretinerea, dacă părintii altuia minorului au murit, sunt dispăruti sau sunt în nevoie, însă numai cât timp cel întretinut este minor. (2) În cazul în care sunt mai multi mostenitori, fiecare dintre ei contribuie la întretinerea minorului proportional cu valoarea bunurilor mostenite. Ordinea de plată a Art.396 – Întretinerea se datorează în ordinea următoare: întretinerii a) sotii si fostii soti îsi datorează întretinere înaintea celorlalti obligati; b) descendentul este obligat la întretinere înaintea ascendentului, iar, dacă sunt mai multi descendenti sau mai multi ascendenti, cel în grad mai apropiat înaintea celui mai îndepărtat; c) fratii si surorile îsi datorează întretinere după părinti, însă înaintea bunicilor. Întretinerea în cazul Art.397– După desfacerea adoptiei, adoptatul poate cere întretinere numai desfacerii adoptiei de la părintii săi firesti. Pluralitatea de debitori Art.398 – (1) În cazul în care mai multe dintre persoanele prevăzute la art.392 sunt obligate să întretină aceeasi persoană, ele vor contribui la plata întretinerii, proportional cu mijloacele pe care le au. (2) Dacă părintele are drept la întretinere de la mai multi copii, el poate, în caz de urgentă, să pornească actiunea numai împotriva unuia dintre ei. Cel care a plătit întretinerea se poate întoarce împotriva celorlalti obligati pentru partea fiecăruia. Răspunderea subsidiară Art.399 - În cazul în care cel obligat în primul rând la întretinere nu are mijloace îndestulătoare pentru a acoperi nevoile celui care o cere, instanta judecătorească va putea obliga pe celelalte persoane îndatorate la întretinere să o completeze, în ordinea stabilită la art.396. Divizibilitatea Art.400 – Când cel obligat nu poate presta, în acelasi timp, întretinere întretinerii tuturor celor îndreptătiti să o ceară, instanta judecătorească, tinând seama de nevoile fiecăreia dintre aceste persoane, poate hotărî fie ca întretinerea să se plătească numai uneia dintre ele, fie ca întretinerea să se împartă între mai multe sau toate persoanele îndreptătite să o ceară. În acest caz, instanta va hotărî, totodată, modul în care se va împărti întretinerea între persoanele care urmează a o primi. Stingerea obligatiei de Art.401– (1) Obligatia de întretinere se stinge prin moartea debitorului sau întretinere a creditorului obligatiei de întretinere, dacă prin lege nu se dispune altfel. (2) Nimeni nu poate renunta pentru viitor la dreptul său la întretinere.CAPITOLUL II Conditiile obligatiei de întretinere Situatia creditorului Art.402 - Are drept la întretinere numai cel care se află în nevoie, neputându-se întretine din munca sau din bunurile sale. Dreptul la întretinere al Art.403 - (1) Minorul care cere întretinere de la părintii săi se află în nevoie minorului dacă nu se poate întretine din munca sa, chiar dacă ar avea bunuri. (2) Cu toate acestea, în cazul în care părintii n-ar putea presta întretinerea fără a primejdui propria lor existentă, dacă nu există alte persoane care ar putea fi obligate la întretinerea minorului, instanta tutelară poate încuviinta ca întretinerea să se asigure prin valorificarea bunurilor pe care acesta le are, cu exceptia celor de strictă necesitate. (3) Părintii sunt obligati să întretină pe copilul devenit major, dacă se află în continuarea studiilor, până la terminarea acestora, fără a depăsi vârsta de 26 de ani. Lipsa dreptului la Art.404 – (1) Nu poate pretinde întretinere acela care s-a făcut vinovat fată întretinere de cel obligat la întretinere de fapte grave contrare legii sau bunelor moravuri. (2) De asemenea, cel care se află în stare de nevoie din vina sa poate cere numai întretinerea de strictă necesitate. Situatia debitorului Art.405 – (1) Poate fi obligat la întretinere numai cel care are mijloacele pentru a o plăti sau are posibilitatea de a dobândi aceste mijloace. (2) La stabilirea mijloacelor celui care datorează întretinerea se va tine seama de veniturile si bunurile acestuia, precum si de posibilitătile de realizare a acestora; de asemenea, vor fi avute în vedere sarcinile si obligatiile persoanei respective. Mijloace de probă Art.406 - Starea de nevoie a persoanei îndreptătite la întretinere, precum si mijloacele celui care datorează întretinere pot fi dovedite prin orice mijloc de probă. CAPITOLUL III Stabilirea si executarea obligatiei de întretinere Cuantumul întretinerii Art.407 – (1) Întretinerea este datorată potrivit cu nevoia celui care o cere si cu mijloacele celui care urmează a o plăti. (2) Când întretinerea este datorată de părinte, ea se stabileste până la o pătrime din venitul său lunar net din muncă pentru un copil, o treime pentru doi copii si o jumătate pentru trei sau mai multi copii. (3) Cuantumul întretinerii datorate copiilor, împreună cu întretinerea datorată altor persoane, potrivit legii, nu va putea depăsi jumătate din venitul net lunar din muncă al celui obligat. Modalitătile de Art.408 - (1) Obligatia de întretinere se execută în natură sau prin plata unei executare sume de bani. (2) Pensia de întretinere se poate stabili sub forma unei sume fixe sau într-o cotă procentuală din venitul net lunar al celui care datorează întretinere. Dispozitiile art.407 alin.(2) si (3) rămân aplicabile.Majorarea, reducerea si Art.409 – Dacă se iveste o schimbare în ceea ce priveste mijloacele celui sistarea pensiei de care prestează întretinerea si nevoia celui care o primeste, instanta întretinere judecătorească, potrivit împrejurărilor, va putea mări sau micsora obligatia de întretinere sau va putea hotărî încetarea ei. Data de la care se Art.410 – (1) Întretinerea se datorează de la data cererii de chemare în datorează întretinerea judecată. (2) Pensia de întretinere se poate acorda pentru o perioadă anterioară cererii de chemare în judecată dacă introducerea actiunii în justitie a fost întârziată din culpa debitorului întretinerii. Plata pensiei de Art.411 – (1) Pensia de întretinere se plăteste periodic, la termenele întretinere convenite de părti sau, în lipsă, la cele stabilite prin hotărâre judecătorească. (2) Chiar dacă creditorul întretinerii a decedat în perioada corespunzătoare unei rate, întretinerea este datorată în întregime pentru acea perioadă. (3) De asemenea, părtile pot conveni sau, dacă sunt motive temeinice, instanta de judecată poate hotărî ca întretinerea să se execute prin plata anticipată a unei sume globale care să acopere nevoile de întretinere ale celui îndreptătit pe o perioadă mai îndelungată sau pe întreaga perioadă în care se datorează întretinerea. CARTEA A III A Bunurile TITLUL I Despre bunuri si drepturi reale în general CAPITOLUL I Despre bunuri în general Sectiunea 1 Despre distinctia bunurilor Bunurile Art.412 – Sunt bunuri lucrurile care pot forma obiectul unui drept patrimonial. Bunuri mobile si imobile Art.413 - Bunurile sunt mobile sau imobile. Bunuri imobile Art.414 - Sunt imobile terenurile, izvoarele si cursurile de apă, plantatiile prinse de rădăcini, constructiile si orice alte lucrări având o asezare fixă, constructiile plutitoare solid legate de tărm, platformele si alte instalatii de exploatare a resurselor submarine situate pe platoul continental, precum si tot ceea ce, în mod natural sau artificial, este încorporat durabil în acestea. Bunuri care rămân sau Art.415 - (1) Rămân bunuri imobile materialele separate în mod provizoriu devin imobile de un fond, pentru a fi din nou întrebuintate, atât timp cât sunt păstrate în aceeasi formă, precum si părtile integrante ale unui imobil care sunt temporar detasate de acesta, dacă sunt destinate spre a fi reamplasate. (2) Materialele aduse pentru a fi întrebuintate în locul celor vechi devin bunuri imobile.Bunuri mobile Art.416- Bunurile pe care legea nu le consideră imobile sunt bunuri mobile. Bunuri mobile prin Art.417 - (1) Bogătiile de orice natură ale solului si subsolului, fructele anticipatie prinse de rădăcini, plantatiile si constructiile încorporate în sol devin mobile prin anticipatie, atunci când, prin vointa părtilor sunt privite în natura lor individuală în vederea detasării lor. (2) Pentru opozabilitate fată de terti, este necesară notarea în cartea funciară. Reguli aplicabile Art.418 – (1) Dacă nu se prevede altfel, sunt supuse regulilor referitoare la drepturilor purtând bunurile imobile si drepturile reale asupra acestora. asupra bunurilor (2) Celelalte drepturi patrimoniale sunt supuse, în limitele prevăzute de lege, regulilor referitoare la bunurile mobile. Bunuri fungibile si Art.419 - (1) Bunurile sunt fungibile sau nefungibile. bunuri nefungibile (2) Sunt fungibile bunurile determinabile după număr, măsură sau greutate, astfel încât pot fi înlocuite unele prin altele în executarea unei obligatii. (3) Prin act juridic, un bun fungibil prin natura sa poate fi considerat ca nefungibil. Bunuri consumptibile si Art.420 - (1) Bunurile sunt consumptibile sau neconsumptibile. bunuri neconsumptibile (2) Sunt consumptibile bunurile mobile a căror întrebuintare obisnuită implică înstrăinarea sau consumarea substantei. (3) Un bun consumptibil prin natura sa poate deveni neconsumptibil dacă, prin act juridic, i se schimbă întrebuintarea. Bunuri divizibile si Art.421 - (1) Bunurile sunt divizibile sau indivizibile. bunuri indivizibile (2) Bunurile care nu pot fi împărtite în natură fără a li se schimba destinatia sunt bunuri indivizibile. (3) Prin act juridic, un bun divizibil prin natura lui poate fi considerat indivizibil. Bunuri principale si Art.422 - (1) Bunul care a fost destinat în mod permanent întrebuintării bunuri accesorii economice a altui bun este bun accesoriu, atât timp cât satisface această utilizare. (2) Destinatia comună poate să fie stabilită numai de proprietarul ambelor bunuri. (3) Dacă nu se prevede altfel, bunul accesoriu urmează situatia juridică a bunului principal, inclusiv în caz de înstrăinare sau de grevare a bunului principal. (4) Încetarea calitătii de bun accesoriu nu poate fi, însă, opusă unui tert care a dobândit anterior drepturi privitoare la bunul principal. (5) Separarea temporară a unui bun accesoriu de bunul principal nu-i înlătură această calitate. (6) Drepturile unui tert cu privire la un bun nu pot fi încălcate prin transformarea acestuia în bun accesoriu. Sectiunea a 2-a Despre produsele bunurilorProdusele bunurilor Art.423 - Produsele bunurilor sunt: fructele, veniturile si productele. Fructele si veniturile Art.424 - (1) Fructele si veniturile reprezintă acele produse care derivă din folosirea unui bun, fără a diminua substanta acestuia. (2) Fructele sunt produsele directe si periodice ale unui bun obtinute cu sau fără interventia omului, cum ar fi recoltele, produsele si sporul animalelor. (3) Veniturile sunt sumele de bani sau alte produse rezultate din folosirea bunului de către o altă persoană, precum chiriile, arenzile, dobânzile, venitul rentelor, dividendele si partea din activul net distribuit, în conditiile legii, în urma lichidării unui patrimoniu. Productele Art.425 - Productele sunt foloasele obtinute dintr-un bun, prin consumarea sau diminuarea substantei acestuia, precum copacii unei păduri, piatra dintr-o carieră si altele asemenea. CAPITOLUL II Despre drepturile reale în general Drepturile reale Art.426 – În afară de alte cazuri prevăzute de lege, sunt drepturi reale: 1.dreptul de proprietate; 2. dreptul de superficie; 3.dreptul de uzufruct; 4.dreptul de uz; 5.dreptul de abitatie; 6.dreptul de servitute; 7.dreptul de administrare; 8.dreptul de concesiune; 9.dreptul de folosintă. TITLUL II Despre proprietatea privată CAPITOLUL I Dispozitii generale Dreptul de proprietate Art.427 - (1) Proprietatea este dreptul de a folosi si dispune de un bun, în privată mod exclusiv si perpetuu, însă în limitele prevăzute de lege. (2) Proprietarul poate dispune de bun prin efectuarea de acte care consumă în tot sau în parte substanta bunului, prin transmiterea dreptului său prin oricare din modurile prevăzute de lege si prin grevarea bunului cu orice drepturi reale. Dobândirea dreptului de Art.428 - (1) Dreptul de proprietate se poate dobândi, în conditiile legii, proprietate prin conventie, testament, mostenire legală, accesiune, uzucapiune, ocupatiune, precum si prin hotărâre judecătorească, atunci când aceasta este translativă de proprietate. (2) În cazurile prevăzute de lege, proprietatea se poate dobândi prin efectul unui act administrativ. (3) Prin lege se pot reglementa si alte moduri de dobândire a dreptului de proprietate. (4) În cazul bunurilor imobile, dreptul de proprietate se dobândeste prin înscriere în cartea funciară, cu exceptia cazurilor anume prevăzute de lege.Actiunea în revendicare Art.429 - (1) Proprietarul poate exercita actiunea în revendicare împotriva posesorului pentru a obtine, în temeiul recunoasterii dreptului, intrarea în posesiunea bunului revendicat. (2) Actiunea în revendicare este imprescriptibilă, cu exceptia cazurilor în care prin lege se dispune altfel. (3) Proprietarul poate intenta actiunea negatorie contra oricărei persoane care pretinde că este titularul vreunui drept de superficie, uzufruct, uz, abitatie sau servitute; dreptul la actiune este imprescriptibil. Restituirea cheltuielilor Art.430 – (1) Proprietarul este obligat să restituie posesorului cheltuielile necesare pe care acesta le-a avansat. (2) Cheltuielile utile se restituie în limita sporului de valoare, dacă prin lege nu se prevede altfel. (3) Proprietarul nu este dator să acopere cheltuielile voluptuarii. Posesorul are însă dreptul de a-si însusi lucrările efectuate cu aceste cheltuieli numai dacă prin aceasta bunul nu se deteriorează. Reguli aplicabile Art.431 – Dacă prin lege nu se dispune altfel, dispozitiile prezentului titlu proprietătii publice se aplică si proprietătii publice, însă numai în măsura în care sunt compatibile cu aceasta din urmă. CAPITOLUL II Întinderea dreptului de proprietate privată Sectiunea 1 Dispozitii generale Obligatia de grănituire Art.432– Proprietarii terenurilor învecinate sunt obligati să contribuie la grănituire prin reconstituirea hotarului si fixarea semnelor corespunzătoare, suportând, în mod egal, cheltuielile ocazionate de aceasta. Obligatia de îngrădire Art.433 – (1) Orice proprietar este dator a-si îngrădi proprietatea, suportând, în conditiile legii, cheltuielile ocazionate. (2) Obligatia de îngrădire nu există pentru terenurile situate în extravilan, în afara cazurilor prevăzute de lege. Limitele materiale ale Art.434 – Dreptul de proprietate asupra unui teren se extinde asupra dreptului de proprietate coloanei de aer aflate deasupra sa, precum si asupra subsolului, în limitele prevăzute de lege. Accesiunea Art.435 – Tot ceea ce produce bunul, precum si tot ce se uneste ori se încorporează în bun, ca urmare a faptei proprietarului, a unei alte persoane ori a unui caz fortuit, revine proprietarului, dacă legea nu prevede altfel.Restituirea cheltuielilor Art.436 – (1) Cel care, fără acordul proprietarului, avansează cheltuielile făcute pentru necesare pentru producerea si culegerea fructelor, respectiv a veniturilor producerea si culegerea sau productelor poate cere restituirea cheltuielilor. fructelor (2) În acest caz, produsele sau contravaloarea acestora pot fi retinute până la restituirea cheltuielilor. Cu toate acestea, proprietarul poate cere obligarea posesorului la predarea produselor ori a contravalorii acestora dacă furnizează o garantie îndestulătoare. (3) Dreptul de retentie nu poate fi exercitat, în nici un caz, asupra bunului frugifer si nici atunci când intrarea în posesiunea bunului s-a făcut prin violentă sau fraudă. Sectiunea a 2-a Accesiunea imobiliară naturală Aluviunile Art.437 – Adăugirile de teren la malurile apelor curgătoare revin proprietarului fondului riveran, numai dacă ele se formează treptat. Terenul lăsat de apele Art.438 – Proprietarul fondului riveran dobândeste, de asemenea, terenul curgătoare lăsat de apele curgătoare care s-au retras treptat de la tărmul respectiv. Terenul lăsat de apele Art.439 – (1) Proprietarul terenului înconjurat de helestee, iazuri, canale si stătătoare alte asemenea ape stătătoare, nu devine proprietarul terenurilor apărute prin scăderea temporară a acestor ape sub înăltimea de scurgere. (2) Tot astfel, proprietarul acestor ape nu dobândeste nici un drept asupra terenului acoperit ca urmare a unor revărsări sporadice. Avulsiunea Art.440 – Proprietarul terenului de la care o apă curgătoare a smuls brusc o parte importantă de teren, alipind-o la terenul altuia, nu pierde dreptul de proprietate asupra părtii desprinse dacă o revendică în termen de un an de la data intrării în posesiune. Albiile râurilor, insulele Art.441 – (1) Albiile râurilor apartin proprietarilor riverani, cu exceptia si prundurile acelora care, potrivit legii, fac obiectul proprietătii publice. (2) Insulele si prundurile care nu sunt în legătură cu terenurile având malul la nivelul mediu al apei revin proprietarului albiei. (3) Dacă insula apartine proprietarilor riverani si trece peste jumătatea apei, fiecare dintre ei are dreptul de proprietate asupra părtii de insulă ce se întinde spre el pornind de la jumătatea apei. Dreptul de proprietate Art.442 – În cazul în care o apă curgătoare, formându-si un brat nou, asupra insulelor nou înconjoară terenul unui proprietar riveran, el rămâne proprietar asupra formate insulei astfel create. Dreptul de proprietate Art.443 – Albia părăsită de o apă curgătoare care si-a format un nou curs se asupra albiilor apelor împarte în mod egal între proprietarii riverani. curgătoare Accesiunea naturală Art.444 – (1) Animalele domestice sau domesticite rătăcite pe terenul altuia asupra animalelor revin acestuia din urmă dacă proprietarul nu le revendică în termen de o lună de la data declaratiei făcute la primărie de către proprietarul terenului. (2) Roiul de albine trecut pe terenul altuia revine proprietarului acestuia numai dacă proprietarul roiului a încetat să-l urmărească.Sectiunea a 3-a Accesiunea imobiliară artificială Accesiunea imobiliară Art.445 - (1) Constructiile si lucrările efectuate pe un teren sau în subsolul artificială acestuia revin proprietarului terenului, dacă prin lege sau conventie nu se prevede altfel. (2) Dreptul de proprietate asupra constructiei sau lucrării se naste, pe măsura edificării, cu începere de la data încorporării fundatiei, respectiv a începerii lucrării. (3) Dispozitiile prezentei sectiuni referitoare la constructii sunt aplicabile lucrărilor, ori de câte ori nu se prevede altfel. Prin lucrare se întelege plantatia, precum si amenajările aduse unui fond, care nu se încorporează în mod durabil în acesta. Prezumtii în favoarea Art.446 – (1) Până la proba contrară, proprietarul terenului este prezumat proprietarului terenului că este cel care a edificat constructia si că edificarea s-a făcut pe cheltuiala sa. (2) Cel care construieste pe terenul altuia, chiar de bună-credintă fiind, nu poate dobândi proprietatea asupra constructiei decât în cazurile pentru care legea recunoaste nasterea dreptului de superficie. Edificarea constructiei Art.447 - (1) În cazul în care a construit cu materialele altuia, proprietarul cu materialele altuia terenului devine proprietarul constructiei, neputând fi obligat la desfiintarea acesteia si nici la restituirea materialelor folosite. (2) Proprietarul materialelor are numai dreptul la despăgubiri care să acopere valoarea materialelor, precum si orice alte prejudicii ocazionate. Cazul constructiei Art.448 - În cazul în care constructorul este de bună-credintă, proprietarul efectuate cu bună- terenului devine si proprietarul constructiei, fiind dator să plătească o credintă despăgubire care să acopere, la alegerea proprietarului, fie valoarea materialelor si manopera, fie sporul de valoare adus fondului prin efectuarea constructiei. Cazul constructiei Art.449- (1) Atunci când constructia a fost edificată cu rea-credintă, efectuate cu rea-credinta proprietarul terenului poate opta între păstrarea constructiei în proprietate si obligarea constructorului la desfiintarea constructiei. În primul caz, proprietarul datorează o despăgubire care, la alegerea sa, trebuie să acopere o pătrime fie din valoarea materialelor si a manoperei, fie din sporul de valoare adus fondului. (2) Desfiintarea constructiei se face, cu respectarea dispozitiilor legale în materie, pe cheltuiala constructorului, care este tinut, totodată, să repare orice prejudicii cauzate fondului, inclusiv pentru lipsa de folosintă. Notiunea de constructor Art.450 – Drepturile si obligatiile prevăzute pentru constructor nu sunt aplicabile decât celui care, în lipsa accesiunii, ar deveni proprietarul constructiei sau titularul unui alt drept real asupra acesteia. Buna-credintă a Art.451 - (1) Constructorul este de bună-credintă numai dacă se întemeiază constructorului pe cuprinsul cărtii funciare în care, la data edificării constructiei, este înscris ca proprietar al terenului. (2) Cu toate acestea, nu poate invoca buna credintă cel care construieste în lipsa sau cu nerespectarea autorizatiilor cerute de lege.(3) Dispozitiile alin.(1) si (2) sunt aplicabile si constructorului care se întemeiază pe un drept de superficie sau pe orice alt drept care, potrivit legii, îi permite, edificând pe terenul altuia, să devină proprietarul constructiei. Constructii edificate Art.452 - (1) În cazul constructiei edificate în parte pe terenul partial pe terenul constructorului, proprietarul vecin poate, în schimbul unei despăgubiri, să constructorului dobândească întreaga constructie dacă cel putin o jumătate din suprafata ocupată de constructie se află pe propriul teren. (2) O dată cu proprietatea asupra întregii constructii, proprietarul vecin dobândeste si un drept de superficie asupra părtii ocupate din terenul constructorului, însă numai pe durata de existentă a constructiei. (3) Sub sanctiunea decăderii, cererea proprietarului vecin privitoare la dobândirea acestor drepturi trebuie notificată, în scris, constructorului, într- un termen de 1 an de la finalizarea constructiei. (4) În caz de neîntelegere între părti, instanta va stabili despăgubirea astfel încât să acopere valoarea ce poate fi estimată în privinta părtii de constructie aflate pe terenul constructorului, precum si contravaloarea folosintei terenului ce face obiectul superficiei. În cazul constructorului de rea-credintă, despăgubirea se reduce la o treime din această sumă. (5) În toate cazurile, drepturile prevăzute în favoarea proprietarului vecin potrivit alin.(1)-(2) nu se pot dobândi înainte de plata integrală a despăgubirii. (6) Înscrierea în cartea funciară se va face în temeiul conventiei părtilor sau, după caz, al hotărârii judecătoresti cu efect constitutiv de drepturi. (7) Dacă proprietarul vecin nu alege să exercite drepturile ce îi sunt acordate recunoscute potrivit prezentului articol, dispozitiile art.448-449 devin aplicabile. Reguli privind Art.453 – (1) Prescriptia actiunii constructorului privind plata exercitarea dreptului despăgubirilor nu curge cât timp el este lăsat de proprietar să detină fondul. constructorului la (2) Constructorul nu poate invoca însă dreptul de retentie nici în cazul în despăgubiri care a edificat constructia cu bună-credintă. Pasivitatea Art.454 – Proprietarului nu i se poate opune, în nici un caz, pasivitatea pe proprietarului pe durata care ar fi vădit-o pe durata edificării constructiei. edificării constructiei Constructorul de rea- Art.455 – Cel care construieste pe terenul altuia folosind, cu rea-credintă, credintă care foloseste materialele unui tert este obligat la despăgubiri în conditiile art.447. materialele altuia Criteriile de evaluarea a Art.456 – Ori de câte ori, în aplicarea unei dispozitii din prezenta sectiune, despăgubirilor instanta este învestită să stabilească întinderea despăgubirilor, ea va tine seama de valoarea de circulatie a bunului calculată la data hotărârii judecătoresti. Sectiunea a 4-a Accesiunea mobiliarăAccesiunea mobiliară Art.457- (1) Bunul mobil produs cu materialele altuia apartine celui care l-a confectionat sau, după caz, proprietarului materialelor, în functie de raportul dintre manoperă si valoarea materialelor, determinat la data confectionării bunului. (2) Proprietarul bunului datorează despăgubiri egale cu valoarea manoperei sau, după caz, cu valoarea materialelor. Raportul dintre valoarea Art.458 - În toate cazurile în care valoarea materialelor este egală cu manoperei si valoarea manopera sau există o diferentă nesemnificativă, proprietatea asupra materialelor bunului este comună si se exercită în conditiile Sectiunii a 2-a a Capitolului V din prezentul titlu. Unirea a doua bunuri Art.459 - În cazul în care se unesc două bunuri mobile având proprietari mobile diferiti, fiecare poate pretinde separarea bunurilor dacă prin aceasta celălalt proprietar nu ar suferi un prejudiciu mai mare de o zecime din valoarea bunului său. Reguli aplicabile in cazul Art.460 - Dacă nu se poate obtine separarea bunurilor mobile unite sunt imposibilitătii de aplicabile, în mod corespunzător, dispozitiile art.457 si 458. separare a bunurilor unite CAPITOLUL III Limitele (îngrădirile) dreptului de proprietate Sectiunea 1 Dispozitii generale Limitarea exercitiului Art.461 - Exercitarea dreptului de proprietate poate fi limitată prin lege, dreptului de proprietate prin act juridic sau prin hotărâre judecătorească. Sectiunea a 2-a Îngrădiri legale §.1 Dispozitii comune Interesul public si Art.462 - (1) Legea poate îngrădi exercitarea dreptului de proprietate fie în interesul privat interes public, fie în interes privat. (2) Îngrădirile legale în interes privat pot fi agravate, modificate ori desfiintate temporar prin acordul părtilor; pentru opozabilitate fată de terti este necesară îndeplinirea formalitătilor de publicitate prevăzute de lege. Dreptul de a folosi Art.463 - (1) Pentru lucrări de interes general, autoritatea publică poate subsolul proprietătilor folosi subsolul oricărei proprietăti imobiliare, cu obligatia de a despăgubi imobiliare proprietarul pentru daunele aduse solului, plantatiilor sau constructiilor, precum si pentru alte daune imputabile autoritătii. (2) În acest caz, despăgubirea se stabileste prin conventia încheiată între proprietar si autoritatea publică sau, în caz de divergentă, prin justitie. Reguli privind protectia Art.464 - Dreptul de proprietate obligă la respectarea sarcinilor privind mediului si buna protectia mediului si asigurarea bunei vecinătăti, precum si la respectareavecinătate celorlalte sarcini care, potrivit legii sau obiceiului, revin proprietarului . §. 2 Folosirea apelor Reguli privind curgerea Art.465 - (1) Proprietarul fondului inferior nu poate împiedica în nici un fel fireasca a apelor curgerea firească a apelor provenite de pe fondul superior. (2) Dacă această curgere cauzează prejudicii fondului inferior, proprietarul acestuia poate cere autorizarea justitiei spre a face pe fondul său lucrările necesare schimbării directiei apelor, suportând toate cheltuielile ocazionate. (3) La rândul său, proprietarul fondului superior este obligat să nu efectueze nici o lucrare de natură să agraveze situatia fondului inferior. Reguli privind curgerea Art.466 - (1) Proprietarul fondului inferior nu poate împiedica nici curgerea provocata a apelor provocată de proprietarul fondului superior sau de alte persoane, asa cum este cazul apelor care tâsnesc pe acest din urmă fond datorită unor lucrări subterane întreprinse de proprietarul acestuia, al apelor provenite din secarea terenurilor mlăstinoase, al apelor folosite într-un scop casnic, agricol sau industrial, însă numai dacă această curgere precedă vărsarea într-un curs de apă sau într-un sant. (2) În acest caz, proprietarul fondului superior este obligat să aleagă calea si mijloacele de scurgere de natură să aducă prejudicii minime fondului inferior, rămânând dator la plata unei despăgubiri juste si prealabile către proprietarul acestui din urmă fond. (3) Dispozitiile prezentului articol nu se aplică atunci când pe fondul inferior se află o constructie, împreună cu grădina si curtea aferentă, sau un cimitir. Cheltuieli referitoare la Art.467 - (1) Proprietarul care vrea să folosească pentru irigarea terenului irigatii său apele naturale si artificiale de care poate dispune în mod efectiv, are dreptul ca, pe cheltuiala sa exclusivă, să facă pe terenul riveranului opus lucrările necesare pentru captarea apei. (2) Dispozitiile art.466 alin.(2) si (3) se aplică în mod corespunzător. Obligatia proprietarului Art.468 - (1) Proprietarul căruia îi prisoseste apa pentru necesitătile curente căruia ii prisoseste apa este obligat ca, în schimbul unei juste si prealabile despăgubiri, să ofere acest surplus pentru proprietarul care nu si-ar putea procura apa necesară pentru fondul său decât cu o cheltuială excesivă. (2) Proprietarul nu poate fi scutit de obligatia mentionată la alin.(1) pretinzând că ar putea acorda surplusului de apă o altă destinatie decât satisfacerea necesitătilor curente. El poate însă cere despăgubiri suplimentare proprietarului aflat în nevoie, cu conditia de a dovedi existenta reală a destinatiei pretinse. Întrebuintarea Art.469 - (1) Proprietarul poate acorda orice întrebuintare izvorului ce ar izvoarelor exista pe fondul său, sub rezerva de a nu aduce atingere drepturilor dobândite de proprietarul fondului inferior. (2) Proprietarul fondului pe care se află izvorul nu poate să-i schimbe cursul dacă prin această schimbare ar lipsi locuitorii unei localităti de apa necesară pentru satisfacerea nevoilor curente. Despăgubiri datorate Art.470 - (1) Proprietarul izvorului poate cere repararea prejudiciilor proprietarului izvorului cauzate de persoana care, prin lucrările efectuate, a secat, a micsorat ori aalterat apele sale. (2) Dacă starea de fapt o permite, proprietarul poate pretinde restabilirea situatiei anterioare atunci când apa era indispensabilă pentru exploatarea fondului său. Reguli speciale privind Art.471 - Dispozitiile prezentului paragraf se completează cu folosirea apelor reglementările speciale în materia regimului apelor. §. 3 Picătura stresinii Picătura stresinii Art.472 - Proprietarul este obligat să îsi facă streasina casei sale astfel încât apele provenind de la ploi să nu se scurgă pe fondul proprietarului vecin. §. 4 Distanta si lucrările intermediare cerute pentru anumite constructii, lucrări si plantatii Distanta minimă fată de Art.473- Orice constructii, lucrări sau plantatii se pot face de către linia de hotar proprietarul fondului numai cu respectarea unei distante minime fată de linia de hotar, conform legii, regulamentului de urbanism sau, în lipsă, obiceiului locului, astfel încât să nu se aducă atingere drepturilor proprietarului vecin. Sanctiuni Art.474 - (1) În lipsa unor dispozitii cuprinse în lege, regulamentul de urbanism sau a obiceiului locului, arborii trebuie săditi la o distantă de cel putin doi metri de linia de hotar, cu exceptia acelora mai mici de doi metri, a plantatiilor si a gardurilor vii. (2) În caz de nerespectare a distantei, proprietarul vecin este îndreptătit să ceară scoaterea ori, după caz, tăierea, la înăltimea cuvenită, a arborilor, plantatiilor ori a gardurilor vii, pe cheltuiala proprietarului fondului pe care acestea sunt ridicate. (3) Proprietarul fondului peste care se întind rădăcinile sau ramurile arborilor apartinând proprietarului vecin are dreptul de a le tăia, precum si dreptul de a păstra fructele căzute în mod natural pe fondul său. §. 5 Vederea asupra proprietătii vecinului Fereastra sau Art.475 - Nu este permis să se facă fereastră sau deschidere în zidul comun. deschiderea în zidul comun Distanta minima pentru Art.476 - (1) Este obligatorie păstrarea unei distante de cel putin doi metri fereastra de vedere între fondul, îngrădit sau neîngrădit, apartinând proprietarului vecin, si fereastra pentru vedere, balconul ori alte asemenea lucrări ce ar fi orientate către acest fond. (2) Vederile piezise spre fondul învecinat sunt interzise la o distantă mai mică de un metru. (3) Distanta se calculează de la punctul cel mai apropiat de linia de hotar, existent pe fata zidului în care s-a deschis vederea sau, după caz, pe linia exterioară a balconului, până la linia de hotar.Fereastra de lumină Art.477 - Dispozitiile art.488 nu exclud dreptul proprietarului de a-si deschide, fără limită de distantă, ferestre de lumină dacă sunt astfel construite încât să împiedice vederea spre fondul învecinat. §. 6 Dreptul de trecere Dreptul de trecere Art.478 - (1) Este recunoscut dreptul de a trece pe fondul vecin în favoarea proprietarului fondului care este în totalitate lipsit de acces la calea publică. (2) Trecerea trebuie să se facă în conditii de natură să aducă o minimă stânjenire exercitării dreptului de proprietate asupra fondului ce are acces la calea publică. Proprietarul fondului înfundat este obligat la plata unei juste despăgubiri. Debitorii obligatiei de Art.479 - (1) Dacă lipsa accesului provine din vânzare, schimb, împărteală trecere si despăgubiri sau dintr-un alt act juridic, trecerea nu va putea fi cerută decât celor care au dobândit partea de teren pe care se făcea anterior trecerea. (2) Când lipsa accesului este imputabilă proprietarului care pretinde trecerea, proprietarul fondului care are acces la calea publică are alegerea între a cere dublul despăgubirii si a-l obliga pe vecinul său la vânzarea fondului înfundat . §. 7 Alte îngrădiri legale Dreptul de trecere Art.480 - (1) Proprietarul este obligat să permită trecerea prin fondul său a pentru utilităti conductelor de apă, gaz sau altele asemenea, a firelor electrice subterane ori aeriene, precum si a oricăror alte instalatii sau materiale ce deservesc fonduri învecinate sau din aceeasi zonă. (2) Această obligatie subzistă numai pentru situatia în care trecerea prin altă parte ar fi imposibilă, periculoasă sau foarte costisitoare. (3) În toate cazurile, proprietarul are dreptul la plata unei juste despăgubiri. Dreptul de trecere Art.481 – (1) De asemenea, proprietarul este obligat să permită folosirea pentru efectuarea unor fondului său pentru efectuarea unor lucrări necesare fondului învecinat, lucrări precum si accesul vecinului pe terenul său pentru tăierea crengilor si culegerea fructelor, în schimbul unei despăgubiri dacă este cazul. (2) Dispozitiile art.480 alin.(2) sunt aplicabile. Dreptul de trecere Art.482 - (1) Proprietarul unui fond nu poate împiedica accesul altuia pentru reintrarea in pentru a redobândi posesiunea unui bun al său, ajuns întâmplător pe fondul posesie respectiv, dacă a fost înstiintat în prealabil. (2) În toate cazurile, proprietarul fondului are dreptul la o justă despăgubire pentru prejudiciile ocazionate de reintrarea în posesiune, precum si pentru cele pe care bunul le-a cauzat fondului. Starea de necesitate Art.483 – (1) Cel care, pentru a se apăra pe sine ori pe altul de un pericol iminent, foloseste sau distruge un bun al altuia poate fi obligat să plătească proprietarului o despăgubire echitabilă; în acest din urmă caz el are, după împrejurări, un drept de regres împotriva celui care s-a îmbogătit fără just temei. (2) Nu poate pretinde nici o despăgubire proprietarul care a provocat sau a favorizat aparitia pericolului.Reguli speciale Art.484 – Îngrădirile cuprinse în prezenta sectiune se completează cu dispozitiile legilor speciale privind regimul juridic al anumitor bunuri, cum ar fi terenurile si constructiile de orice fel, pădurile, bunurile din patrimoniul national-cultural, bunurile sacre ale cultelor religioase, precum si altele asemenea. Sectiunea a 3-a Îngrădiri conventionale Limitarea dreptului de Art.485 - Proprietarul poate să consimtă la limitarea dreptului său prin acte proprietate prin acte juridice dacă nu încalcă ordinea publică si bunele moravuri. juridice Clauza de Art.486 - (1) Prin conventie sau testament se poate interzice înstrăinarea inalienabilitate. Conditii. unui bun, însă numai pe durata pentru care există un interes serios si Domeniu de aplicare legitim. (2) Nulitatea clauzei de inalienabilitate stipulate într-un contract cu titlu oneros atrage, în toate cazurile, nulitatea contractului însusi. (3) Clauza de inalienabilitate este subînteleasă în conventiile din care se naste obligatia de a transmite în viitor proprietatea către o persoană determinată sau determinabilă. (4) Transmiterea bunului pe cale de succesiune nu poate fi oprită prin stipularea inalienabilitătii. Conditii de opozabilitate Art.487 - (1) Pentru opozabilitate, clauza de inalienabilitate trebuie să fie supusă formalitătilor de publicitate prevăzute de lege, dacă este cazul. (2) În cazul bunurilor mobile, sunt aplicabile, în mod corespunzător, regulile prevăzute pentru dobândirea proprietătii prin posesiunea de bună- credintă. (3) Neîndeplinirea conditiilor de opozabilitate nu îl lipseste pe creditorul obligatiei de a nu înstrăina de dreptul de a pretinde daune-interese proprietarului care nu se conformează acestei obligatii. Sanctiuni pentru Art.488 - (1) Clauza de inalienabilitate nu poate fi invocată împotriva nerespectarea clauzei de dobânditorilor bunului sau a creditorilor proprietarului care s-a obligat să inalienabilitate nu înstrăineze decât dacă este valabilă si îndeplineste conditiile de opozabilitate. (2) Actul de înstrăinare încheiat cu nerespectarea clauzei este anulabil la cererea persoanei în interesul căreia s-a stipulat inalienabilitatea. (3) Nu pot fi supuse urmăririi bunurile pentru care s-a stipulat inalienabilitatea, cât timp clauza produce efecte. Sectiunea a 4-a Îngrădiri judiciare Exercitarea abuzivă a Art.489 - (1) Dacă proprietarul cauzează un prejudiciu prin exercitarea dreptului de proprietate abuzivă a dreptului său, instanta poate să îl oblige la despăgubiri în folosul celui vătămat, precum si la restabilirea situatiei anterioare, atunci când acest lucru este posibil.(2) Dacă prejudiciul este iminent sau foarte probabil, instanta poate să încuviinteze, pe cale de ordonantă presedintială, măsurile necesare pentru prevenirea pagubei. CAPITOLUL IV Încetarea proprietătii private. Exproprierea si confiscarea Stingerea dreptului de Art.490 - (1) Dreptul de proprietate nu se stinge prin neuz. Dispozitiile proprietate legale privind dobândirea de către găsitor a bunului pierdut rămân aplicabile. (2) Proprietarul poate renunta la dreptul său prin abandonarea bunului mobil sau prin înscrierea în cartea funciară, în conditiile legii, a declaratiei de renuntare la proprietate. (3) Exproprierea se poate face numai pentru o cauză de utilitate publică stabilită potrivit legii, cu justă si prealabilă despăgubire, fixată de comun acord între proprietar si expropriator sau, în caz de divergentă, pe cale judecătorească. (4) Nu pot fi supuse confiscării decât bunurile destinate sau folosite la săvârsirea unei infractiuni ori contraventii sau cele rezultate din acestea. CAPITOLUL V Despre proprietatea comună Sectiunea 1 Dispozitii generale Proprietatea comună Art.491 - (1) Dispozitiile prezentului capitol se aplică ori de câte ori, prin efectul legii sau în temeiul unui act juridic, dreptul de proprietate cu privire la unul sau mai multe bunuri are doi sau mai multi titulari. (2) Proprietatea comună poate fi proprietate pe cote-părti (coproprietate) ori în devălmăsie. (3) Dacă bunul este comun, coproprietatea se prezumă, până la proba contrarie. Sectiunea a 2-a Despre coproprietatea obisnuită Întinderea cotelor-părti Art.492 - (1) Fiecare coproprietar este proprietarul exclusiv al unei cote- părti ideale din bun. (2) Cotele-părti sunt prezumate a fi egale, până la proba contrară. Dacă bunul a fost dobândit prin act juridic, proba contrarie nu se va putea face decât prin înscrisuri. Repartizarea Art.493 - Coproprietarii vor împărti beneficiile si vor suporta sarcinile beneficiilor si a coproprietătii, proportional cu cota lor parte. sarcinilor între coproprietariExercitarea în comun a Art.494 - (1) Fiecare coproprietar are dreptul de a folosi bunul comun în dreptului folosintă măsura în care nu schimbă destinatia si nu aduce atingere drepturilor celorlalti coproprietari. (2) Cel care, în lipsa acordului celorlalti coproprietari, exercită în mod exclusiv folosinta bunului comun poate fi obligat la plata de despăgubiri. Fructele si veniturile Art.495 - Fructele si veniturile produse de bunul comun se cuvin tuturor bunului comun coproprietarilor, proportional cu cota lor parte. Dreptul la restituirea Art.496 -(1) Coproprietarul care a suportat singur cheltuielile producerii sau cheltuielilor culegerii fructelor, respectiv a veniturilor, are dreptul la restituirea acestor cheltuieli de către coproprietari, în proportie cu cotele lor părti. (2) Fructele si veniturile bunului comun însusite de un coproprietar fac parte din masa partajabilă cât timp ele nu au fost consumate ori înstrăinate si pot fi identificate distinct. În caz contrar, dreptul de a le reclama este supus prescriptiei. Modul de folosire a Art.497 - Modul de folosire a bunului comun se stabileste prin acordul bunului comun coproprietarilor, iar în caz de neîntelegere, prin hotărâre judecătorească. Exercitarea actelor de Art.498- Fiecare coproprietar poate să facă acte de conservare fără acordul conservare celorlalti coproprietari. Încheierea actelor de Art.499 - (1) Actele de administrare, precum încheierea sau denuntarea administrare si de unor contracte de locatiune, cesiunile de venituri imobiliare si altele dispozitie asemenea pot fi făcute numai cu acordul majoritătii coproprietarilor si a cotelor-părti. (2) Actele de administrare care limitează în mod substantial posibilitatea unui coproprietar de a folosi bunul comun ori care impun acestuia o sarcină excesivă prin raportare fie la cota sa parte, fie la cheltuielile suportate de către ceilalti coproprietari nu vor putea fi efectuate decât cu acordul acestuia. (3) Coproprietarii pot cere instantei să suplinească consimtământul coproprietarului aflat în imposibilitate de a-si exprima vointa sau care se opune în mod abuziv la efectuarea unui act de administrare indispensabil mentinerii utilitătii sau valorii bunului. (4) Orice acte juridice de dispozitie, cesiunile de venituri imobiliare si locatiunile încheiate pe termen mai mare de trei ani, precum si actele care urmăresc exclusiv înfrumusetarea bunului nu se pot încheia decât cu acordul tuturor coproprietarilor. Sanctiuni Art.500 – (1) Actele juridice făcute cu nerespectarea regulilor prevăzute la art.499 sunt inopozabile coproprietarului care nu a consimtit, expres ori tacit, la încheierea actului. (2) Coproprietarului vătămat i se recunoaste dreptul ca, înainte chiar de împărteală, să exercite actiunile posesorii împotriva tertului care ar fi intrat în posesiunea bunului comun în urma încheierii actului. În acest caz, restituirea posesiei bunului se va face în folosul tuturor coproprietarilor, cu daune-interese, dacă este cazul, în sarcina celor care au participat la încheierea actului. Exercitiul drepturilor Art.501 - (1) Fiecare coproprietar poate sta singur în justitie, indiferent de procesuale de către calitatea procesuală, în orice actiune privitoare la coproprietate, inclusiv încoproprietari cazul actiunii în revendicare. (2) Hotărârile judecătoresti pronuntate în folosul coproprietătii profită tuturor coproprietarilor. Hotărârile judecătoresti potrivnice unui coproprietar nu sunt opozabile celorlalti coproprietari. Contractele de Art.502 - (1) Se poate deroga de la dispozitiile art.493, 496, 497 alin.(2), administrare a 499 si 500 alin.(1) printr-un contract de administrare a coproprietătii coproprietătii încheiat cu acordul tuturor coproprietarilor. (2) În cazul în care printre bunurile aflate în coproprietate se află si bunuri imobile, contractele de administrare a coproprietătii vor fi notate în cartea funciară. Reguli aplicabile in Art.503 - Dispozitiile prezentei sectiuni se aplică în mod corespunzător si în cazul co-titularilor altor cazul exercitării împreună de două sau mai multe persoane a unui alt drept drepturi reale real. Sectiunea a 3-a Despre coproprietatea asupra părtilor comune din clădirile cu mai multe etaje sau apartamente §. 1. Părtile comune Dreptul de coproprietate Art.504- Dacă într-o clădire există spatii cu destinatie de locuintă sau cu fortată altă destinatie având proprietari diferiti, fiecare dintre acestia are un drept de coproprietate fortată si perpetuă asupra părtilor din clădire care, fiind destinate întrebuintării spatiilor, nu pot fi folosite decât în comun. Părtile comune Art.505 - Sunt considerate părti comune, în măsura în care prin lege ori prin act juridic nu se prevede altfel: a) terenul pe care se află clădirea, compus atât din suprafata construită cât si din cea neconstruită necesară, potrivit naturii sau destinatiei constructiei, pentru a asigura exploatarea normală a acesteia; pentru excedent, proprietarii sunt titularii unei coproprietăti obisnuite; b) fundatia, curtea interioară, structura de rezistentă, acoperisul, terasele, cosurile de fum, scările si casa scărilor, holurile, pivnitele si subsolurile, rezervoarele de apă, centralele termice proprii si ascensoarele; c) canalele pluviale, paratrăsnetele, antenele colective, instalatiile de telefon, instalatiile electrice, conductele de apă, de încălzire si de gaze până la punctul de distributie către părtile aflate în proprietate exclusivă, precum si alte asemenea părti; d) alte bunuri care, potrivit legii sau vointei părtilor, sunt în folosintă comună. Atribuirea in folosinta Art.506 - (1) Părtile comune pot fi atribuite coproprietarilor în folosintă exclusivă a părtilor exclusivă numai dacă prin aceasta nu sunt lezate drepturile celorlalti comune coproprietari. (2) Decizia de atribuire în folosintă exclusivă trebuie adoptată cu o majoritate de ¾ din numărul coproprietarilor si al cotelor-părti. În clădirile unde sunt constituite asociatii de proprietari, decizia se adoptă de către adunarea generală, cu aceeasi majoritate. Actele juridice privind Art.507 – Cota-parte din părtile comune este un bun accesoriu în sensul cotele-părti art.434 din prezenta carte; înstrăinarea sau ipotecarea cotei-părti nu se vaputea face decât o dată cu dreptul asupra spatiului detinut în proprietate exclusivă. Stabilirea cotelor-părti Art.508 - În lipsa unei stipulatii contrarii existente în titlurile de proprietate, cotele-părti se stabilesc în functie de suprafata locativă a spatiului detinut în proprietate exclusivă si suprafata locativă totală a clădirii. §.2 Drepturile si obligatiile coproprietarilor Exercitarea dreptului de Art.509 - Fiecare coproprietar poate folosi, în conditiile acordului de folosintă asociere atât spatiul detinut în proprietate exclusivă, cât si părtile comune, fără a aduce atingere drepturilor celorlalti proprietari si fără a schimba destinatia clădirii. Cheltuielile legate de Art.510 - (1) În lipsă de prevedere legală sau stipulatie contrară, fiecare întretinerea, repararea coproprietar suportă cheltuielile legate de întretinerea, repararea si si exploatarea părtilor exploatarea părtilor comune, în proportie cu cota sa parte. comune (2) Cu toate acestea, cheltuielile legate de părtile comune folosite exclusiv de către unii dintre coproprietari cad în sarcina acestora din urmă. Obligatia de mentinere a Art.511 - Proprietarul este obligat să asigure întretinerea spatiului detinut clădirii in stare bună în proprietate exclusivă astfel încât clădirea să se mentină în stare bună. Obligatia de a permite Art.512- (1) Coproprietarii sunt obligati să permită accesul în spatiile accesul în spatiile detinute în proprietate exclusivă pentru efectuarea lucrărilor necesare detinute în proprietate conservării clădirii si întretinerii părtilor comune. exclusivă (2) În această situatie, pentru prejudiciile cauzate, ei vor fi despăgubiti, de către asociatia de proprietari, sau, după caz, de către proprietarul care a solicitat efectuarea lucrărilor. Reguli aplicabile in cazul Art.513 - În cazul în care clădirea a fost distrusă dintr-un caz fortuit în distrugerii clădirii întregime ori într-o proportie mai mare de trei pătrimi din valoarea ei, oricare coproprietar poate solicita vânzarea la licitatie publică a terenului si a materialelor de constructie ce au rezultat. Reguli aplicabile in cazul Art.514 – În caz de distrugere a unei părti mai mici, proprietarii vor distrugerii unei părti contribui la refacerea părtilor comune, proportional cu cotele-părti. Dacă mai mici din clădire unul sau mai multi coproprietari nu doresc să participe la refacere, ei sunt obligati să cedeze drepturile lor celorlalti coproprietari. Pretul se stabileste de părti ori, în caz de neîntelegere, de către instanta judecătorească. §.3 Asociatia de proprietari Constituirea asociatiilor Art.515 - În cazul clădirilor cu mai multe etaje sau apartamente, se de proprietari constituie asociatia de proprietari care se organizează si functionează în conditiile legii. Sectiunea a 4-a Despre coproprietatea asupra despărtiturilor comunePrezumtia de Art.516 - (1) Orice zid, sant sau altă despărtitură între două fonduri aflate în coproprietate asupra intravilan este prezumată a fi în proprietatea comună a vecinilor, dacă nu despărtiturilor comune rezultă contrariul din titlul de proprietate, dintr-un semn de necomunitate ori dacă proprietatea comună nu a devenit proprietate exclusivă prin uzucapiune, în conditiile legii. (2) Dispozitiile art.507 sunt aplicabile în mod corespunzător. Semne de necomunitate Art.517 - (1) Există semn de necomunitate a zidului atunci când culmea acestuia este dreaptă si perpendiculară spre un fond si înclinată spre celălalt fond. Zidul este prezumat a fi în proprietatea exclusivă a proprietarului fondului către care este înclinată coama zidului. (2) Există semn de necomunitate a santului atunci când pământul este aruncat ori înăltat exclusiv pe o parte a santului. Santul este prezumat a fi în proprietatea exclusivă a proprietarului fondului pe care este aruncat pământul. (3) Vor fi considerate semne de necomunitate orice alte semne care fac să se prezume că zidul a fost construit exclusiv de unul dintre proprietari. Obligatia de construire a Art.518 - (1) Oricare dintre vecini poate obliga pe proprietarii fondurilor despărtiturilor comune învecinate să contribuie la construirea unei despărtituri comune. (2) În lipsa unor dispozitii legale, a regulamentului de urbanism sau a obiceiului locului, înăltimea zidului comun va fi stabilită de părti, dar fără a depăsi 2 metri, socotindu-se si coama zidului. Cheltuielile de Art.519 - (1) Coproprietarii sunt tinuti să suporte cheltuielile ocazionate de întretinere si reparare a întretinerea si repararea despărtiturii comune, proportional cu dreptul despărtiturilor comune fiecăruia. (2) Cu toate acestea, fiecare coproprietar poate să nu participe la cheltuielile de întretinere si reparare, renuntând la dreptul său de proprietate asupra despărtiturii comune, dispozitiile în materie de carte funciară fiind aplicabile. Coproprietarul nu va putea fi apărat de a participa la cheltuieli, în cazul în care are o constructie sprijinită de zidul comun ori în cazul în care trage un alt folos din exploatarea despărtiturii comune. Constructii si instalatii Art.520 - (1) Oricare dintre coproprietari are dreptul să sprijine constructii aflate in legătură cu ori să instaleze grinzi în zidul comun cu obligatia de a lăsa 54 milimetri zidul comun spre celălalt coproprietar si fără a afecta dreptul acestuia de a sprijini constructiile sale ori de a instala propriile grinzi în zidul comun. (2) Un coproprietar va avea dreptul de a scurta grinzile puse de vecinul său până în jumătatea zidului, în cazul în care ar dori să instaleze el însusi grinzi ori să construiască un cos de fum în acelasi loc. Înăltarea zidului comun Art.521 - (1) Oricare dintre coproprietari poate să înalte zidul cu îndatorirea de a suporta singur cheltuielile de înăltare peste limita zidului comun, precum si cheltuielile de întretinere ori reparare a părtii comune a zidului datorate înăltării acestuia. (2) În cazul în care zidul nu poate rezista înăltării, proprietarul care doreste să facă această înăltare este dator să reconstruiască zidul în întregime luând din fondul său suprafata pentru a asigura grosimea necesară zidului nou ridicat. Dobândirea Art.522 - Vecinul care nu a contribuit la construirea despărtiturii comunecoproprietătii asupra poate dobândi coproprietatea despărtiturii, plătind jumătate din valoarea despărtiturilor actualizată a materialelor si manoperei folosite si, după caz, jumătate din valoarea terenului pe care despărtitura a fost construită. Dispozitiile în materie de carte funciară rămân aplicabile. Sectiunea a 5-a Despre proprietatea comună în devălmăsie Proprietatea comună în Art.523 - Există proprietate devălmasă atunci când, prin efectul legii ori în devălmăsie temeiul unui act juridic, dreptul de proprietate apartine concomitent mai multor persoane fără ca vreuna dintre acestea să fie titularul unei cote-părti ideale determinate din bunul sau bunurile comune. Regulile aplicabile Art.524 – (1) Dacă se naste prin efectul legii, proprietatea devălmasă este proprietătii devălmase supusă dispozitiilor acelei legi, care se completează, în mod corespunzător, cu cele privind regimul comunitătii legale. (2) În cazul în care izvorul devălmăsiei este un act juridic, dispozitiile privitoare la regimul comunitătii legale se aplică în mod corespunzător. Sectiunea a 6-a Despre împărteală Imprescriptibilitatea Art.525 – Încetarea coproprietătii prin împărteală poate fi cerută oricând actiunii de împărteală dacă nu s-a stabilit altfel prin lege, act juridic ori hotărâre judecătorească. Împărteala Art.526– Împărteala poate fi făcută prin bună conventională si învoială sau prin hotărâre judecătorească, în conditiile legii. împărteala judiciară Împărteala părtilor Art.527 – (1) Împărteala este inadmisibilă în cazurile la care se referă comune ale clădirilor Sectiunile a 3-a si a 4-a din capitolul de fată, precum si în alte cazuri prevăzute de lege. (2) Cu toate acestea, împărteala poate fi cerută în cazul părtilor comune din clădirile cu mai multe etaje sau apartamente atunci când aceste părti încetează de a mai fi destinate folosintei comune. Conventiile privitoare la Art.528 – Conventiile privind amânarea împărtelii nu pot fi încheiate amânarea împărtelii pentru o perioada mai mare de cinci ani. În cazul imobilelor, conventiile trebuie încheiate în formă autentică si supuse formalitătilor de publicitate prevăzute de lege. Amânarea împărtelii Art.529 – De asemenea, instanta poate dispune, pentru cel mult un an, prin hotărâre amânarea împărtelii pentru a nu se aduce prejudicii grave intereselor judecătorească celorlalti coproprietari. Dacă pericolul acestor prejudicii este înlăturat înainte de împlinirea termenului, instanta, la cererea părtii interesate, va reveni asupra măsurii. Conditii speciale privind Art.530 – Dacă un coproprietar este lipsit de capacitatea de exercitiu ori are capacitatea de exercitiu capacitate de exercitiu restrânsă, împărteala va putea fi făcută prin bună învoială numai cu încuviintarea instantei tutelare, precum si, dacă este cazul, a ocrotitorului legal.Inadmisibilitatea Art.531 – Împărteala poate fi cerută chiar atunci când unul dintre împărtelii în cazul coproprietari a folosit exclusiv bunul, afară de cazul când acesta l-a uzucapiunii uzucapat, în conditiile legii. Reguli privitoare la Art.532 – (1) Împărteala bunurilor comune se va face în natură, modul de împărtire proportional cu cota-parte a fiecărui coproprietar. (2) Dacă bunul este indivizibil ori nu este comod partajabil în natură, partajul se va face într-unul din următoarele moduri : a) atribuirea întregului bun, în schimbul unei sulte, în favoarea unuia ori a mai multor coproprietari, la cererea acestora; b) vânzarea bunului în modul stabilit de coproprietari ori, în caz de neîntelegere, la licitatie publică, în conditiile legii, si distribuirea pretului către coproprietari proportional cu cota-parte a fiecăruia dintre ei. Datoriile născute în Art.533 – (1) Oricare dintre coproprietari poate cere stingerea datoriilor legătură cu bunul comun născute în legătură cu coproprietatea si care sunt scadente ori devin scadente în cursul anului în care are loc împărteala. (2) Suma necesară pentru stingerea acestor obligatii va fi preluată, în lipsa unei stipulatii contrare, din pretul vânzării bunului comun cu ocazia împărtelii si va fi suportată de către coproprietari proportional cu cota-parte a fiecăruia. Executarea silită Art.534 – (1) Creditorii unui coproprietar pot urmări silit cota sa parte privitoare la bunul ideală din bunul comun sau pot cere instantei împărteala bunului, caz în comun care urmărirea se va face asupra părtii de bun sau, după caz, asupra sumei de bani cuvenite debitorului. (2) În cazul vânzării silite a unei cote-părti ideale dintr-un bun, executorul judecătoresc va notifica pe ceilalti coproprietari cu cel putin 2 săptămâni înainte de data stabilită pentru vânzare. La pret egal, coproprietarii vor fi preferati la adjudecarea cotei-părti. (3) Creditorii care au un drept de garantie asupra bunului comun ori cei a căror creantă s-a născut în legătură cu conservarea sau administrarea acestuia au dreptul să urmărească silit bunul comun ori sumele rezultate din împărteală. (4) Conventiile de suspendare a împărtelii pot fi opuse creditorilor numai dacă, înainte de nasterea creantelor, au fost autentificate sau, după caz, au fost îndeplinite formalitătile de publicitate prevăzute de lege. Drepturile creditorilor Art.535 – (1) Creditorii personali ai unui coproprietar vor putea, de personali ai asemenea, să intervină, pe cheltuiala lor, în împărteala cerută de coproprietarului coproprietari ori de un alt creditor. Ei nu pot însă să atace o împărteală săvârsită, afară numai dacă aceasta s-a făcut în lipsa lor si fără să se tină seama de opozitia ce au făcut-o, precum si în cazurile când împărteala a fost simulată ori s-a făcut astfel încât creditorii nu au putut să intervină în proces. (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile si în cazul creditorilor care au un drept de garantie asupra bunului comun ori cei a căror creantă s-a născut în legătură cu conservarea sau administrarea acestuia. Efectele juridice ale Art.536 – (1) Fiecare coproprietar devine proprietarul exclusiv al bunurilor împărtelii sau, după caz, al sumelor de bani ce i-au fost atribuite numai cu începere de la data împărtelii.(2) În cazul indiviziunii succesorale, drepturile de proprietate exclusivă se consideră a fi născute de la data deschiderii succesiunii. (3) Dispozitiile în materie de carte funciară rămân aplicabile. Opozabilitatea actelor Art.537 – (1) Actele încheiate, în conditiile legii, de un coproprietar cu încheiate cu privire la privire la bunul comun, rămân valabile si sunt opozabile celui care a bunul comun si dobândit bunul în urma împărtelii. garantiile constituite (2) Garantiile constituite de un coproprietar asupra cotei sale părti se asupra cotei-părti din strămută de drept asupra bunului sau, după caz, a sumelor de bani care i-au acesta fost atribuite prin împărteală. Garantia pentru Art.538 – (1) Coproprietarii îsi datorează, în limita cotelor-părti, garantie evictiune si vicii ascunse pentru evictiune si vicii ascunse, dispozitiile legale privitoare la obligatia de garantie a vânzătorului aplicându-se în mod corespunzător. (2) Fiecare este obligat să despăgubească pe coproprietarul prejudiciat prin efectul evictiunii sau al viciului ascuns. Dacă unul dintre coproprietari este insolvabil, partea datorată de acesta se va suporta, proportional, de ceilalti coproprietari. (3) Coproprietarii nu datorează garantie dacă prejudiciul este urmarea faptei săvârsite de un alt coproprietar sau dacă au fost scutiti prin actul de împărteală. Desfiintarea împărtelii Art.539 – (1) Împărteala prin bună-învoială poate fi desfiintată pentru aceleasi cauze ca si contractele. (2) Împărteala făcută fără participarea tuturor coproprietarilor este lovită de nulitate absolută. (3) Împărteala este însă valabilă chiar dacă nu cuprinde toate bunurile comune; pentru bunurile omise se poate face oricând o împărteală suplimentară. Înstrăinarea bunurilor Art.540 – Nu poate invoca nulitatea relativă a împărtelii prin bună-învoială atribuite coproprietarul care, cunoscând cauza de nulitate, înstrăinează în tot sau în parte bunurile atribuite. Reguli aplicabile Art.541 – Prevederile prezentei sectiuni sunt aplicabile bunurilor aflate în bunurilor aflate în coproprietate, indiferent de izvorul său, precum si celor aflate în coproprietate si în devălmăsie. devălmăsie CAPITOLUL VI Proprietatea periodică Proprietatea periodică Art.542 – Dispozitiile prezentului capitol se aplică ori de câte ori mai multe persoane exercită succesiv prerogativele dreptului de proprietate asupra unui bun mobil sau imobil, în intervale de timp determinate, egale sau inegale. Temeiul proprietătii Art.543– Proprietatea periodică se naste în temeiul unui act juridic, periodice dispozitiile în materie de carte funciară aplicându-se în mod corespunzător.Valabilitatea actelor Art.544 – (1) În privinta intervalului de timp ce îi revine, orice proprietar încheiate de proprietar poate încheia, în conditiile legii, acte precum închirierea, vânzarea, ipotecarea si altele asemenea. (2) Actele de administrare sau de dispozitie privind dreptul aferent unui alt interval de timp sunt lovite de nulitate relativă. (3) Dispozitiile art.501 se aplică în mod corespunzător. Drepturile si obligatiile Art.545 – (1) Fiecare proprietar este obligat să facă toate actele de proprietarilor conservare, în asa fel încât să nu împiedice ori să îngreuneze exercitarea drepturilor celorlalti proprietari. Pentru reparatiile mari, proprietarul care avansează cheltuielile necesare are dreptul la despăgubiri în raport cu valoarea drepturilor celorlalti proprietari. (2) Actele prin care se consumă în tot sau în parte substanta bunului pot fi făcute numai cu acordul celorlalti proprietari. (3) La încetarea intervalului, proprietarul este dator să predea bunul proprietarului următorului interval. (4) Proprietarii pot încheia un contract de administrare, dispozitiile art.502 alin.(2) aplicându-se în mod corespunzător. Obligatia de Art.546 – Nerespectarea obligatiilor prevăzute în prezentul capitol atrage despăgubire si plata de despăgubiri. excluderea Încetarea proprietătii Art.547 – Proprietatea periodică încetează prin radiere din cartea funciară periodice în temeiul dobândirii de către o singură persoană a drepturilor de proprietate aferente tuturor intervalelor de timp, precum si în alte cazuri prevăzute de lege. TITLUL III Despre dezmembrămintele dreptului de proprietate privată CAPITOLUL I Despre superficie Definitia dreptului de Art.548 – (1) Superficia este dreptul de a avea sau de a edifica o constructie superficie pe terenul altuia, deasupra ori sub acel teren. (2) Dreptul de superficie se naste în temeiul unui act juridic sau al unei dispozitii legale. Dispozitiile în materie de carte funciară rămân aplicabile. (3) Superficia se poate înscrie si în temeiul unui act juridic prin care proprietarul întregului fond a înstrăinat exclusiv constructia ori a înstrăinat terenul si constructia, în mod separat, către două persoane, chiar dacă nu s- a stipulat expres constituirea superficiei. (4) Dacă nu se prevede altfel, dreptul de superficie nu se poate exercita decât asupra suprafetei ocupate de constructie sau, după caz, pe care urmează să se construiască, împreună cu partea de teren liber necesară pentru exercitarea normală a proprietătii asupra constructiei luând în considerare natura si destinatia acesteia. Înstrăinarea dreptului Art.549 – (1) Dreptul de superficie este perpetuu, dacă prin lege sau de superficie conventie nu se prevede contrariul. (2) Titularul poate dispune în mod liber de dreptul său. Cât timp constructiaexistă, dreptul de superficie se poate înstrăina ori ipoteca numai o dată cu aceasta. Actiunea confesorie de Art.550 – (1) Actiunea confesorie de superficie poate fi intentată împotriva superficie oricărei persoane care împiedică exercitarea dreptului, chiar si a proprietarului terenului, în scopul de a obtine respectarea folosintei asupra terenului. (2) Actiunea confesorie de superficie este imprescriptibilă. Obligatiile Art.551- (1) Dacă nu se prevede altfel, titularul dreptului de superficie superficiarului datorează, sub formă de rate lunare, o sumă egală cu chiria stabilită pe piata liberă, tinând seama de natura terenului, de destinatia constructiei, de zona în care se află terenul, precum si de orice alte criterii de determinare a contravalorii folosintei. (2) În caz de neîntelegere între părti, suma datorată proprietarului terenului va fi stabilită pe cale judecătorească. Încetarea superficiei Art.552- În afara altor cazuri prevăzute de lege, dreptul de superficie se stinge pe cale principală prin radierea din cartea funciară, pentru una din următoarele cauze: la expirarea termenului, caz în care constructia aflată pe teren va reveni proprietarului acestuia; prin consolidare, dacă terenul si constructia devin proprietatea aceleiasi persoane; prin pieirea constructiei, dacă există stipulatie expresă în acest sens sau în cazul prevăzut la art.548 alin.(3). Alte dispozitii aplicabile Art.553 - Dispozitiile prezentului capitol sunt aplicabile si în cazul lucrărilor, cu exceptia caracterului perpetuu al dreptului. CAPITOLUL II Despre uzufruct Sectiunea 1 Dispozitii generale Definitia uzufructului Art.554 - Uzufructul este dreptul de a folosi bunul altei persoane si de a culege fructele si veniturile acestuia, întocmai ca proprietarul, însă cu îndatorirea de a-i conserva substanta. Constituirea Art.555 - (1) Uzufructul se poate constitui prin lege, act juridic sau uzufructului uzucapiune, dispozitiile în materie de carte funciară fiind aplicabile. (2) Uzufructul se poate constitui numai în favoarea unei persoane existente. Actiunea confesorie în Art.556 – Dispozitiile art.550 alin.(1) se aplică uzufructului în mod cazul uzufructului corespunzător. Obiectul A r t . 5 5 7 - P o t f i d a t e î n u z u f r u c t o r i c e b u n u r i m o b i l e s a u i m o b i l e , c o r p o r a l e uzufructului ori incorporale, inclusiv un patrimoniu sau o parte dintr-un patrimoniu. Accesoriile bunurilor ce Art.558 - Uzufructul poartă asupra tuturor accesoriilor bunului dat în formează obiectul uzufruct, precum si asupra a tot ce se uneste sau se încorporează în acesta.uzufructului Perioada uzufructului Art.559 – (1) Uzufructul în favoarea unei persoane fizice este prezumat a fi constituit pentru o perioadă de 30 de ani. Când este constituit în favoarea celui care înstrăinează nuda proprietate, uzufructul se prezumă a fi viager. (2) Uzufructul constituit în favoarea unei persoane juridice este prezumat a fi constituit pentru o perioadă de 20 de ani. Atunci când este constituit cu depăsirea acestui termen uzufructul se reduce de drept la 20 de ani. Uzufructul cu termen Art.560 – Uzufructul constituit până la data la care o altă persoană va ajunge la o anumită vârstă, durează până la acea dată, chiar dacă acea persoană ar muri înainte de împlinirea vârstei stabilite. Sectiunea a 2-a Despre drepturile si obligatiile uzufructuarului si ale nudului proprietar §. 1 Drepturile uzufructuarului si ale nudului proprietar Drepturile Art.561 - În lipsă de stipulatie contrară, uzufructuarul are folosinta uzufructuarului exclusivă a bunului, inclusiv dreptul de a culege fructele si veniturile acestuia. Dreptul asupra fructelor Art.562 - Fructele percepute după constituirea uzufructului apartin uzufructuarului, iar cele percepute după stingerea uzufructului, revin nudului proprietar, fără a putea pretinde unul altuia despăgubiri pentru cheltuielile ocazionate de producerea lor. Dreptul uzufructuarului Art.563 - Veniturile se cuvin uzufructuarului proportional cu durata asupra veniturilor uzufructului, dreptul de a le pretinde dobândindu-se zi cu zi. Cvasiuzufructul Art.564– Dacă uzufructul cuprinde, printre altele, si bunuri consumptibile, cum ar fi bani, grâne, băuturi, uzufructuarul are dreptul de a dispune de ele, însă cu obligatia de a restitui bunuri de aceeasi cantitate, calitate si valoare sau, după caz, contravaloarea lor la data stingerii uzufructului. Uzufructul asupra Art.565 - (1) Dacă uzufructul poartă asupra unor bunuri care, fără a fi bunurilor consumptibile, se uzează ca urmare a utilizării lor, uzufructuarul are dreptul neconsumptibile de a le folosi ca un bun proprietar si potrivit destinatiei lor. (2) În acest caz, el nu va fi obligat să le restituie decât în starea în care se vor afla la data stingerii uzufructului. Cesiunea dreptului de Art.566– (1) Uzufructuarul poate ceda dreptul său unei alte persoane fără uzufruct acordul nudului proprietar. (2) Cesiunea trebuie însă notificată nudului proprietar; în caz contrar, uzufructuarul răspunde solidar cu cesionarul pentru orice prejudiciu cauzat nudului proprietar. (3) Uzufructuarul rămâne dator fată de nudul proprietar numai pentru obligatiile născute înainte de notificarea cesiunii. Închirierea si arendarea Art.567 - (1) Uzufructuarul are dreptul de a închiria sau, după caz, de a bunului dat în uzufruct arenda bunul dat în uzufruct. (2) Locatiunile făcute de uzufructuar pe o perioadă mai mare de 5 ani nusunt însă opozabile proprietarului sau mostenitorilor acestuia, după stingerea uzufructului, decât până la împlinirea a 5 ani de la începutul lor sau, după caz, până la împlinirea acelei perioade de 5 ani în care ele se află la data stingerii uzufructului. (3) Reînnoirile de închirieri sau de arendări făcute de uzufructuar cu mai mult de un an ori, după caz, de doi ani înainte de expirarea contractelor initiale rămân lipsite de orice efect fată de proprietar si mostenitorii săi dacă la data stingerii uzufructului nu au fost puse în executare. (4) Cu toate acestea, dacă uzufructul este cu termen, locatiunile încetează, în toate cazurile, o dată cu stingerea uzufructului prin expirarea termenului. Reguli aplicabile în cazul Art.568 - La încetarea uzufructului, uzufructuarul nu poate pretinde vreo îmbunătătirilor aduse despăgubire pentru îmbunătătirile făcute, chiar atunci când prin acestea s-a imobilului sporit valoarea bunului. Uzufructuarul poate însă ridica oglinzile, tablourile si alte ornamente pe care le-a fixat, cu obligatia de a readuce bunul în starea în care i-a fost încredintat. Respectarea destinatiei Art.569 - (1) Dacă uzufructul cuprinde păduri destinate de proprietarul lor pădurilor unor tăieri periodice, uzufructuarul este dator să păstreze ordinea si câtimea tăierii, potrivit regulilor stabilite de lege, proprietar sau obiceiul locului, fără ca uzufructuarul să poată pretinde vreo despăgubire pentru părtile lăsate netăiate în timpul uzufructului. (2) Arborii care se scot din pepiniere fără degradarea acestora nu fac parte din uzufruct, decât cu obligatia uzufructuarului de a se conforma dispozitiilor legale si obiceiului locului în ce priveste înlocuirea lor. Exploatarea pădurilor ce Art.570 - (1) Uzufructuarul poate, conformându-se dispozitiilor legale si fac obiectul uzufructului folosintei obisnuite a proprietarului, să exploateze părtile de păduri înalte care au fost destinate tăierii regulate, fie că aceste tăieri se fac periodic pe o întindere de pământ determinată, fie că se fac numai pentru un număr de arbori alesi pe toată suprafata fondului. (2) În celelalte cazuri, uzufructuarul nu poate tăia arborii înalti; va putea însă întrebuinta, pentru a face reparatiile la care este obligat, arbori căzuti accidental; în acest scop poate chiar să taie arborii trebuinciosi, cu îndatorirea însă de a constata, în prezenta nudului proprietar, aceasta trebuintă. Drepturile Art.571 - Uzufructuarul poate lua din păduri araci pentru vii; poate, de uzufructuarului asupra asemenea, lua produsele anuale sau periodice ale arborilor, cu respectarea pădurilor ce fac obiectul obiceiului locului si a folosintei obisnuite a proprietarului. uzufructului Dreptul asupra pomilor Art.572 - Pomii ce se usucă si cei căzuti accidental se cuvin uzufructuarului fructiferi cu îndatorirea de a-i înlocui cu altii. Dreptul asupra Art.573 - În conditiile legii, uzufructuarul se foloseste întocmai ca nudul carierelor de piatră si proprietar de carierele de piatră si de nisip ce sunt în exploatare la nisip aflate în exploatare constituirea dreptului de uzufruct. Dreptul asupra Art.574 - Uzufructuarul nu are nici un drept asupra carierelor nedeschise carierelor de piatră si încă si nici asupra comorii ce s-ar putea descoperi în timpul uzufructului. nisip nedeschise si asupra comorilor§. 2 Despre obligatiile uzufructuarului si nudului proprietar Inventarierea bunurilor Art.575 - (1) Uzufructuarul preia bunurile în starea în care se află la data constituirii uzufructului; acesta nu va putea intra însă în posesiunea lor decât după inventarierea bunurilor mobile si constatarea stării în care se află imobilele. (2) Inventarul se întocmeste numai în prezenta nudului proprietar ori după notificarea acestuia. Respectarea destinatiei Art.576 - În exercitarea dreptului său, uzufructuarul este tinut să respecte bunurilor destinatia dată bunurilor de nudul proprietar. Răspunderea Art.577- Uzufructuarul este obligat să-l despăgubească pe nudul proprietar uzufructuarului pentru pentru orice prejudiciu cauzat prin folosirea necorespunzătoare a bunurilor prejudicii date în uzufruct. Constituirea garantiei Art.578 - (1) În lipsa unei stipulatii contrare, uzufructuarul este obligat să pentru îndeplinirea depună o garantie pentru îndeplinirea obligatiilor sale. obligatiilor (2) Sunt scutiti să depună garantie vânzătorul si donatorul care si-au uzufructuarului rezervat dreptul de uzufruct. (3) În cazul în care uzufructuarul este scutit de garantie, instanta poate dispune depunerea unei garantii sau luarea unei măsuri conservatorii atunci când uzufructuarul, prin fapta sa ori prin starea de insolvabilitate în care se afla, pune în pericol drepturile nudului proprietar. Numirea Art.579 - (1) Dacă uzufructuarul nu poate oferi o garantie, instanta, la administratorului cererea nudului proprietar, va numi un administrator al imobilelor si va dispune ca veniturile încasate si sumele ce reprezintă contravaloarea fructelor percepute să fie depuse la Casa de Economii si Consemnatiuni sau la o altă bancă aleasă de părti. În acest caz, uzufructuarul va încasa numai dobânzile aferente. (2) Nudul proprietar poate cere vânzarea bunurilor ce se uzează prin folosintă si depunerea sumelor la Casa de Economii si Consemnatiuni sau la o altă bancă aleasă de părti. Dobânzile produse în cursul uzufructului revin uzufructuarului. (3) Cu toate acestea, uzufructuarul va putea cere să îi fie lăsate o parte din bunurile mobile necesare folosintei sale sau familiei sale, cu obligatia de a le restitui la stingerea uzufructului. Întârzierea în Art.580 - Întârzierea în depunerea garantiei nu afectează dreptul depunerea garantiei uzufructuarului de a percepe fructele care i se cuvin de la data constituirii uzufructului. Modul de suportare a Art.581 - (1) Uzufructuarul este obligat să efectueze reparatiile de reparatiilor de către întretinere a bunului. uzufructuar si nudul (2) Reparatiile mari sunt în sarcina nudului proprietar. proprietar (3) Sunt reparatii mari acelea ce au ca obiect o parte importantă din bun si care implică o cheltuială exceptională, cum ar fi cele referitoare la înlocuirea sau repararea grinzilor, a zidurilor de rezistentă, a acoperisului, a sistemului de instalatii electrice, termice ori sanitare, a motorului ori caroseriei unui automobil sau a unui sistem electronic în ansamblul său.(4) Reparatiile mari sunt în sarcina uzufructuarului atunci când se datorează neefectuării reparatiilor de întretinere. Efectuarea reparatiilor Art.582 - (1) Uzufructuarul este obligat să-l înstiinteze pe nudul proprietar mari despre necesitatea reparatiilor mari. (2) Atunci când nudul proprietar nu efectuează la timp reparatiile mari, uzufructuarul le poate face pe cheltuiala sa, nudul proprietar fiind obligat să restituie contravaloarea acestora la stingerea uzufructului. Distrugerile datorate Art.583 - Uzufructuarul si nudul proprietar nu sunt obligati să vechimii ori cazului reconstruiască ceea ce s-a distrus datorită vechimii ori dintr-un caz fortuit. fortuit Uzufructul cu titlu Art.584 – Uzufructuarul cu titlu particular nu este obligat la plata datoriilor particular pentru care fondul este ipotecat si, dacă va fi silit să le plătească, are actiune contra nudului proprietar. Suportarea sarcinilor si Art.585 – (1) Uzufructuarul suportă toate sarcinile si cheltuielile ocazionate a cheltuielilor în caz de de litigiile privind folosinta bunului, culegerea fructelor ori încasarea litigiu veniturilor. (2) Dacă bunul este asigurat, pe durata uzufructului primele de asigurare sunt plătite de uzufructuar. Obligatia de denuntare Art.586 - Uzufructuarul este obligat să denunte de îndată nudului proprietar a uzufructuarului orice uzurpare a fondului si orice contestare a dreptului de proprietate, sub sanctiunea obligării la plata de daune-interese. Suportarea sarcinilor si Art.587 – (1) Cheltuielile si sarcinile proprietătii revin nudului proprietar. a cheltuielilor (2) Atunci când uzufructul este cu titlu gratuit, uzufructuarul datorează proprietătii dobânzile aferente sumelor achitate, cu acest titlu, de nudul proprietar sau, dacă a plătit el însusi, poate cere restituirea numai la stingerea uzufructului si fără nici o dobândă. Obligatiile în caz de Art.688 - (1) Dacă turma dată în uzufruct a pierit în întregime din cauze pieire a turmei neimputabile uzufructuarului acesta va restitui numai pieile ori valoarea acestora. (2) Dacă turma nu a pierit în întregime, uzufructuarul este obligat să înlocuiască animalele pierite cu cele date de prăsilă. §.3 Dispozitii speciale Opozabilitatea Art.589 - Uzufructul asupra unei creante este opozabil tertilor în aceleasi uzufructului asupra conditii ca si cesiunea de creantă. creantelor Drepturile si obligatiile Art.590 - (1) Uzufructuarul are dreptul să perceapă dobânzile creantei si să în cazul uzufructului îndeplinească toate actele necesare pentru conservarea ori încasarea asupra creantelor dobânzilor. Titularul dreptului de creantă poate face toate actele de dispozitie care nu aduc atingere drepturilor uzufructuarului. (2) După plata creantei, uzufructul continuă asupra capitalului, cu obligatia uzufructuarului de a-l restitui creditorului la stingerea uzufructului. (3) Uzufructuarul suportă toate cheltuielile si sarcinile referitoare la dobânzi.Uzufructul rentei Art.591 - Uzufructuarul rentei viagere are dreptul de a percepe, pe durata viagere uzufructului său, veniturile dobândite zi cu zi. Acesta va fi obligat numai la restituirea veniturilor încasate cu anticipatie. Uzufructul actiunilor Art.592 - (1) Dreptul de vot aferent părtilor sociale sau actiunilor date în ori al părtilor sociale uzufruct se exercită de către nudul proprietar în adunarea generală extraordinară si de către uzufructuar în adunarea generală ordinară, în lipsa de prevedere contrară. (2) Dividendele a căror distribuire a fost aprobată de adunarea generală în timpul uzufructului se cuvin uzufructuarului. Obligatia nudului Art.593 - (1) Dacă uzufructuarul universal ori cu titlu universal plăteste proprietar de a restitui datoriile aferente patrimoniului sau părtii de patrimoniu date în uzufruct, sumele avansate de nudul proprietar trebuie să restituie sumele avansate, la stingerea uzufructuar uzufructului, fără nici o dobândă. (2) În cazul în care uzufructuarul nu plăteste datoriile prevăzute la alin.(1), nudul proprietar poate, la alegere, să le plătească el însusi sau să vândă o parte suficientă din bunurile date în uzufruct. Dacă însă nudul proprietar plăteste aceste datorii, uzufructuarul datorează dobânzi pe toata durata uzufructului. (3) Cu toate acestea, cel care mosteneste un uzufruct având ca obiect un patrimoniu sau o fractiune dintr-un patrimoniu este obligat să achite, în proportie cu obiectul uzufructului si fără nici un drept de restituire, legatele cu titlu particular având ca obiect obligatii de întretinere sau, după caz, rente viagere. Dreptul creditorilor Art.594 – Dacă plata datoriilor nu se va face în modul arătat în art.593, asupra bunurilor creditorii pot să urmărească bunurile date în uzufruct. uzufructului Uzufructul fondului de Art.595 - Uzufructuarul unui fond de comert poate, în lipsă de stipulatie comert contrară, să dispună de bunurile ce-l compun, cu obligatia de a le înlocui cu altele similare si de valoare egală. Sectiunea a 3-a Stingerea uzufructului Cazurile de stingere a Art.596 - (1) Uzufructul se stinge pe cale principală prin una din următoarele uzufructului cauze: a) moartea uzufructuarului ori, după caz, dizolvarea persoanei juridice; b) ajungerea la termen; c) consolidare, atunci când calitatea de uzufructuar si de nud proprietar se întrunesc în aceeasi persoană; d) renuntarea la uzufruct; e) neuzul timp de 10 de ani. (2) Uzufructul se stinge prin moartea uzufructuarului ori, după caz, prin dizolvarea persoanei juridice chiar dacă termenul nu s-a împlinit sau, după constituire, dreptul de uzufruct a fost cedat unui tert. (3) În cazul imobilelor sunt aplicabile dispozitiile în materie de carte funciară. Stingerea uzufructului Art.597 – (1) Uzufructul poate înceta la cererea nudului proprietar atunciîn caz de abuz de când uzufructuarul abuzează de folosinta bunului, aduce stricăciuni acestuia folosintă ori îl lasă să se degradeze. (2) Creditorii uzufructuarului pot interveni în proces pentru conservarea drepturilor lor; ei se pot angaja să repare stricăciunile si pot oferi garantii pentru viitor. (3) Instanta poate dispune, după împrejurări, fie stingerea uzufructului, fie preluarea folosintei bunului de către nudul proprietar cu obligatia acestuia de a plăti uzufructuarului o rentă pe durata uzufructului. Când bunul este imobil, pentru garantarea rentei, instanta va dispune înscrierea unei ipoteci în cartea funciară. Stingerea uzufructului Art.598 - (1) Uzufructul se stinge în cazul în care bunul a fost distrus în în caz de pieire a întregime dintr-un caz fortuit. Când bunul a fost distrus în parte, uzufructul bunului continuă asupra părtii rămase. (2) În toate cazurile, uzufructul va continua asupra despăgubirii plătite de tert sau, după caz, asupra indemnizatiei de asigurare, dacă aceasta nu este folosită pentru repararea bunului; dispozitiile art.564 se aplică în mod corespunzător. CAPITOLUL III Despre uz si abitatie Definitia uzului Art.599 - Uzul este dreptul unei persoane de a folosi lucrul altuia si de a-i culege fructele numai pentru nevoile proprii si ale familiei sale. Definitia abitatiei Art.600 - Titularul dreptului de abitatie are dreptul de a locui în locuinta altei persoane împreună cu sotul si copiii săi, chiar dacă nu a fost căsătorit sau nu avea copii la data la care s-a constituit abitatia. Constituirea uzului si a Art.601 - Uzul si abitatia se constituie în temeiul unui act juridic ori al legii, abitatiei dispozitiile în materie de carte funciară fiind aplicabile. Limitele dreptului de Art.602 - Dreptul de uz ori de abitatie nu poate fi cedat, iar bunul ce face uz si abitatie obiectul acestor drepturi nu poate fi închiriat sau, după caz, arendat. Obligatia uzuarului si a Art.603 - (1) Dacă titularul dreptului de uz sau de abitatie percepe toate titularului dreptului de fructele produse de bun ori, după caz, ocupă întreaga locuintă, este dator să abitatie plătească toate cheltuielile de cultură si reparatiile de întretinere întocmai ca si uzufructuarul. (2) Dacă titularul dreptului de uz sau de abitatie nu percepe decât o parte din fructe ori nu ocupă decât o parte din locuintă, va suporta cheltuielile de cultură sau de întretinere în proportie cu partea de care se foloseste. Alte dispozitii aplicabile Art.604 - Dispozitiile prezentului capitol se completează, în mod corespunzător, cu cele privitoare la uzufruct. CAPITOLUL IV Despre servituti Sectiunea 1 Dispozitii generaleDefinitia servitutii Art.605 - (1) Servitutea este sarcina impusă unui imobil, pentru uzul sau utilitatea imobilului unui alt proprietar. (2) Utilitatea rezultă din destinatia economică a fondului dominant sau constă într-o sporire a confortului acestuia. Constituirea servitutii Art.606 - Servitutea se poate constitui prin act juridic ori prin uzucapiune, dispozitiile în materie de carte funciară rămânând aplicabile. Dispozitii privind Art.607– Dispozitiile art.610 alin.(1) se aplică în mod corespunzător. actiunea confesorie Constituirea servitutii Art.608 - Servitutea se poate constitui în vederea unei utilităti viitoare a în vederea utilitătii fondului dominant. viitoare Obligatii în sarcina Art.609- (1) Prin actul de constituire se pot impune în sarcina proprietarului proprietarului fondului fondului aservit anumite obligatii pentru asigurarea uzului si utilitătii aservit fondului dominant. (2) În acest caz, sub conditia notării în cartea funciară, obligatia se transmite dobânditorilor subsecventi ai fondului aservit. Servitutile aparente si Art.610 - (1) Servitutile sunt aparente sau neaparente. neaparente (2) Servitutile aparente sunt acelea a căror existentă este atestată de un semn vizibil de servitute, cum ar fi o usă, o fereastră, un apeduct. (3) Servitutile neaparente sunt acelea a căror existentă nu este atestată de vreun semn vizibil de servitute, cum ar fi servitutea de a nu construi ori de a nu construi peste o anumită înăltime. Servitutile continue si Art.611- (1) Servitutile sunt continue sau necontinue. necontinue (2) Servitutile continue sunt acelea al căror exercitiu este sau poate fi continuu fără a fi necesar faptul actual al omului, cum ar fi servitutea de vedere ori servitutea de a nu construi. (3) Servitutile necontinue sunt acelea pentru a căror existentă este necesar faptul actual al omului, cum ar fi servitutea de trecere cu piciorul ori cu mijloace de transport. Servitutile pozitive si Art.612- (1) Servitutile pozitive sunt acelea prin care proprietarul fondului negative dominant exercită o parte din prerogativele dreptului de proprietate asupra fondului aservit, cum ar fi servitutea de trecere. (2) Servitutile negative sunt acelea prin care proprietarul fondului aservit este obligat să se abtină de la exercitarea unora din prerogativele dreptului său de proprietate, cum ar fi servitutea de a nu construi. Dobândirea servitutii Art.613 - (1) Servitutile continue si aparente, precum si cele neaparente si prin uzucapiune pozitive se pot dobândi în temeiul uzucapiunii, în conditiile legii. (2) Actele materiale corespunzătoare unor servituti necontinue sunt prezumate a fi exercitate cu simpla îngăduintă a proprietarului fondului aservit; proprietarul fondului dominant va putea însă uzucapa dovedind contrariul. (3) Servitutile neaparente si negative nu se pot dobândi în temeiul uzucapiunii, indiferent dacă sunt continue ori necontinue.Alte dispozitii aplicabile Art.614- Modul de exercitiu al servitutii se dobândeste în aceleasi conditii ca si dreptul de servitute. Sectiunea a 2-a Despre drepturile si obligatiile proprietarilor Reguli privind Art.615 - (1) În lipsa vreunei prevederi contrare, proprietarul fondului exercitarea si dominant poate lua toate măsurile si poate face, pe cheltuiala sa, toate conservarea servitutii lucrările pentru a exercita si conserva servitutea. (2) Cheltuielile legate de conservarea acestor lucrări revin celor doi proprietari, proportional cu avantajele pe care le obtin, în măsura în care lucrările efectuate pentru exercitiul servitutii sunt necesare si profită inclusiv fondului aservit. Exonerarea de Art.616- În toate cazurile în care cheltuielile lucrărilor necesare pentru răspundere exercitarea si conservarea servitutilor revin proprietarului fondului aservit, acesta se va putea exonera de obligatie abandonând în mâinile proprietarului fondului dominant partea din fondul aservit necesară exercitării servitutii, fără a înceta de a fi proprietarul acelei părti. Obligatiile Art.617 - (1) Proprietarul fondului aservit este obligat să se abtină de la orice proprietarului fondului act care limitează ori împiedică exercitiul servitutii. Astfel, el nu va putea aservit în caz de schimba starea locurilor, ori strămuta exercitarea servitutii în alt loc. schimbare a locurilor (2) Dacă are un interes serios si legitim, proprietarul fondului aservit va putea schimba locul prin care se exercită servitutea în măsura în care exercitarea servitutii rămâne la fel de comodă pentru proprietarul fondului dominant. Obligatia de a nu Art.618- Proprietarul fondului dominant nu poate agrava situatia fondului agrava situatia fondului aservit si nu poate exercita servitutea cu intentia de a aduce un prejudiciu aservit proprietarului fondului aservit. Exercitarea servitutii în Art.619 - (1) Dacă fondul dominant se împarte, servitutea va putea fi caz de împărtire a exercitată pentru uzul si utilitatea fiecărei părti, fără ca situatia fondului fondurilor aservit să poată fi agravată. (2) Dacă fondul aservit se împarte, servitutea se poate exercita, pentru uzul si utilitatea fondului dominant, pe toate părtile rezultate din împărtire, sub rezerva prevederilor art.618. (3) Cu toate acestea, dacă servitutea este exercitată pentru uzul si utilitatea exclusivă a uneia dintre părtile despărtite din fondul dominant ori nu se poate exercita decât pe una din părtile despărtite din fondul aservit, servitutea asupra celorlalte părti se stinge. Sectiunea a 3-a Despre stingerea servitutilor Cauzele de stingere a Art.620 - (1) Servitutile se sting pe cale principală prin radierea lor din servitutilor cartea funciară pentru una din următoarele cauze: a) consolidarea, atunci când ambele fonduri ajung să aibă acelasi proprietar; b) renuntarea proprietarului fondului dominant; c) ajungerea la termen; d) răscumpărarea;e) imposibilitatea de exercitare; f) neuzul timp de 10 de ani; g) disparitia oricărei utilităti a acestora. (2) Servitutea se stinge, de asemenea, prin exproprierea fondului aservit, dacă servitutea este contrară utilitătii publice căreia îi va fi afectat bunul expropriat. Stingerea servitutii prin Art.621 - (1) Termenul de 10 de ani va curge de la data ultimului act de neuz exercitiu al servitutilor necontinue ori de la data unui act contrar servitutilor continue. (2) Exercitarea servitutii de către un coproprietar ori de către uzufructuar profită si celorlalti coproprietari, respectiv nudului proprietar. Răscumpărarea Art.622 - (1) Servitutea de trecere va putea fi răscumpărată de proprietarul servitutii de trecere fondului aservit dacă există o disproportie vădită între utilitatea care o procura fondului dominant si inconvenientele sau deprecierea provocată fondului aservit. (2) În caz de neîntelegere între părti, instanta poate suplini consimtământul proprietarului fondului dominant. La stabilirea pretului de răscumpărare, instanta va tine cont de vechimea servitutii si de schimbarea valorii celor două fonduri. TITLUL IV Proprietatea publică CAPITOLUL I Dispozitii generale Definitia dreptului de Art.623- Proprietatea publică este dreptul de proprietate, ce apartine statului proprietate publică sau unitătilor administrativ-teritoriale asupra bunurilor determinate de lege, precum si asupra bunurilor care, prin natura lor, sunt de uz sau de interes public, cu conditia să fie dobândite printr-unul din modurile prevăzute de lege. Obiectul proprietătii Art.624 – (1) Constituie obiect exclusiv al proprietătii publice bogătiile de publice. Delimitarea de interes public ale subsolului, spatiul aerian, apele cu potential energetic domeniul privat valorificabil de interes national, plajele, marea teritorială, resursele naturale ale zonei economice si ale platoului continental, precum si alte bunuri stabilite prin lege organică. (2) Celelalte bunuri care apartin statului ori unitătilor administrativ- teritoriale fac parte din domeniul privat al acestora, însă numai dacă au fost, la rândul lor, dobândite printr-unul din modurile prevăzute de lege. Domeniul public Art625 - (1) Bunurile proprietate publică fac parte din domeniul public national, judetean si national, judetean sau, după caz, local. local (2) Delimitarea dintre domeniul public national, judetean si local se face în conditiile legii. (3) Trecerea unui bun din domeniul public al statului în domeniul public al unitătii administrativ-teritoriale si invers se face prin hotărârea Guvernului sau, după caz, a consiliului judetean ori local. Caracterele dreptului Art.626- (1) Bunurile proprietate publică sunt inalienabile, imprescriptibilede proprietate publică si insesizabile. (2) Proprietatea asupra acestor bunuri nu se stinge prin neuz si nu poate fi dobândită de terti prin uzucapiune sau, după caz, prin posesiunea de bună- credintă asupra bunurilor mobile. (3) În conditiile legii, bunurile proprietate publică pot fi date în administrare, în folosintă, concesionate sau închiriate. Limitele dreptului de Art.627 - (1) Dreptul de proprietate publică este susceptibil de orice proprietate publică îngrădiri reglementate de lege sau de prezentul cod pentru dreptul de proprietate privată, în măsura în care acestea sunt compatibile cu uzul sau interesul public căruia îi sunt destinate bunurile afectate. (2) Incompatibilitatea se constată prin acordul între titularul proprietătii publice si persoana interesată sau, în caz de divergentă, pe cale judecătorească. (3) În aceste cazuri, persoana interesată are dreptul la o justă si promptă despăgubire din partea titularului proprietătii publice. Cazurile de dobândire Art.628- Dreptul de proprietate publică se dobândeste: a dreptului de a) prin achizitie publică, efectuată în conditiile legii; proprietate publică b) prin expropriere pentru cauză de utilitate publică, în conditiile legii; c) prin donatie sau legat, acceptat de Guvern, de consiliul judetean sau, după caz, de consiliul local, dacă bunul, prin natura lui sau prin vointa dispunătorului, devine de uz sau de interes public; d) prin alte moduri stabilite de lege. Stingerea dreptului de Art.629 - Dreptul de proprietate publică se stinge dacă bunul a pierit ori a proprietate publică fost trecut în domeniul privat cu respectarea conditiilor prevăzute de lege. Apărarea dreptului de Art.630 - (1) Obligatia apărării în justitie a proprietătii publice revine proprietate publică titularului. (2) Titularii drepturilor corespunzătoare proprietătii publice sunt obligati: a) să îl informeze pe proprietar cu privire la orice tulburare adusă dreptului de proprietate publică; b) să îl introducă în proces pe titularul dreptului de proprietate publică, în conditiile prevăzute de Codului de procedură civilă. CAPITOLUL II Drepturile reale corespunzătoare proprietătii publice Sectiunea 1 Dispozitii generale Drepturile reale Art.631 – (1) Drepturile reale corespunzătoare proprietătii publice sunt corespunzătoare dreptul de administrare, dreptul de concesiune si dreptul de folosintă. proprietătii publice (2) În cazurile prevăzute de lege, dreptul de concesiune si dreptul de folosintă pot fi constituite si asupra bunurilor din domeniul privat. Sectiunea a 2-a Dreptul de administrare Titularii dreptului de Art.632 - (1) Dreptul de administrare apartine regiilor autonome sau, dupăadministrare caz, prefecturilor, autoritătilor administratiei publice centrale sau locale si altor institutii publice de interes national, judetean ori local. (2) Titularul dreptului de administrare poate folosi si dispune de bunul dat în administrare în conditiile stabilite de lege si, dacă este cazul, de actul de constituire. Constituirea dreptului Art.633 - (1) Dreptul de administrare se constituie prin hotărâre a de administrare Guvernului, a consiliului judetean sau, după caz, a consiliului local. (2) Autoritătile prevăzute la alin.(1) controlează modul de exercitare a dreptului de administrare. Stingerea dreptului de Art.634 - Dreptul de administrare încetează prin trecerea bunului în administrare domeniul privat sau prin actul de revocare emis, în mod discretionar, de organul care l-a constituit. Apărarea dreptului de Art.635 - Apărarea în justitie a dreptului de administrare revine titularului administrare dreptului. Sectiunea a 3-a Dreptul de concesiune Continutul dreptului de Art.636 - (1) Concesionarul are dreptul si, în acelasi timp, obligatia de concesiune exploatare a bunului, în schimbul unei redevente si pentru o durată determinată, cu respectarea conditiilor prevăzute de lege si contractul de concesiune. (2) Calitatea de concesionar o poate avea orice persoană fizică sau persoană juridică. (3) Procedura de concesionare, precum si încheierea, executarea si încetarea contractului de concesiune sunt supuse conditiilor prevăzute de lege. Exercitarea dreptului Art.637 - (1) Concesionarul poate efectua orice acte materiale sau juridice de concesiune necesare pentru a asigura exploatarea bunului. (2) Fructele si veniturile bunului concesionat revin concesionarului. (3) În toate cazurile, exercitarea dreptului de concesiune este supusă controlului din partea concedentului, în conditiile legii si ale contractului de concesiune. Apărarea dreptului de Art.638 - Apărarea în justitie a dreptului de concesiune revine concesiune concesionarului. Sectiunea a 4-a Dreptul de folosintă Continutul si limitele Art.639 - (1) Dreptul de folosintă asupra bunurilor proprietate publică se dreptului de folosintă acordă, cu sau fără plată, pe termen limitat, în favoarea persoanelor juridice fără scop patrimonial care desfăsoară activitate de binefacere sau de utilitate publică. (2) În lipsa unei dispozitii contrare în actul de constituire, titularul nu beneficiază de fructele si veniturile bunului. (3) Dispozitiile privind încetarea dreptului de administrare se aplică în mod corespunzător.Apărarea dreptului de Art.640 - Apărarea în justitie a dreptului de folosintă revine titularului folosintă dreptului. TITLUL V Cartea funciară CAPITOLUL I Dispozitii generale Scopul cărtii funciare si Art.641 - (1) Cartea funciară descrie imobilele si arată drepturile reale ce au drepturile care se ca obiect aceste bunuri. înscriu în cartea (2) Drepturile de creantă, faptele sau alte raporturi juridice în legătură cu funciară imobilele cuprinse în cartea funciară pot fi înscrise în cazurile prevăzute de lege. (3) Prin imobil în sensul prezentului titlu se întelege parcela de teren cu sau fără constructii care apartine aceluiasi proprietar si căreia îi este atribuit un număr cadastral unic. Drepturile tabulare si Art.642 - (1) Drepturile reale imobiliare înscrise în cartea funciară sunt corpul funciar drepturi tabulare. (2) Obiectul drepturilor tabulare este corpul funciar, care poate fi alcătuit din unul sau mai multe imobile alipite. (3) Aceeasi carte funciară nu poate cuprinde mai multe corpuri funciare. Modificarea corpului Art.643 – (1) Corpul funciar se va putea modifica prin alipiri, dacă mai funciar multe imobile se unesc într-un singur corp funciar sau dacă se adaugă un nou imobil la corpul funciar ori, după caz, se măreste întinderea unui imobil. (2) De asemenea, corpul funciar se modifică si prin dezlipiri dacă se desparte un imobil de un corp funciar sau se micsorează întinderea acestuia. Dezlipirea unui imobil sau a unei părti dintr-un imobil, care face parte dintr-un corp funciar, se face, în lipsa unei conventii contrare, împreună cu sarcinile si notările care îl grevează. Imobilul care este grevat cu sarcini nu poate fi alipit la un alt corp funciar, ci va forma, în caz de dezlipire, un corp funciar separat. Transcrierile în caz de Art.644 – (1) În caz de alipire sau dezlipire, se vor efectua transcrieri, dacă alipire sau dezlipire de un imobil trece dintr-o carte funciară în alta sau dacă, dezlipindu-se o imobile constructie sau o parcelă, aceasta se va trece într-o altă carte funciară ca un corp funciar de sine stătător sau ca un imobil al unui alt corp funciar. (2) Dacă se transcrie o parte din imobil într-o altă carte funciară, restul se reînscrie în vechea carte funciară, cu mentionarea noului număr cadastral si a datelor din documentatia cadastrală tehnică întocmită de o persoană fizică sau persoană juridică autorizată, iar dacă toate imobilele înscrise în cartea funciară au fost transcrise, aceasta se va închide si nu va mai putea fi redeschisă pentru noi înscrieri. Felurile înscrierilor Art.645 – (1) Înscrierile sunt de trei feluri: intabularea, înscrierea provizorie si notarea. (2) Intabularea si înscrierea provizorie au ca obiect drepturile tabulare, iar notarea se referă la înscrierea drepturilor de creantă, a faptelor sau a raporturilor juridice în legătură cu imobilele înscrise în cartea funciară.(3) Înscrierea provizorie si notarea se fac numai în cazurile anume prevăzute de lege. Înscrierea drepturilor Art.646 - (1) Drepturile reale sub conditie suspensivă sau rezolutorie nu se reale sub conditie vor putea intabula, însă ele se pot înscrie provizoriu. suspensivă sau (2) Termenul extinctiv sau sarcina liberalitătii se va putea arăta atât în rezolutorie cuprinsul intabulării, cât si al înscrierii provizorii. Cercetarea cărtii Art.647 – (1) Orice persoană, fără a fi tinută să justifice vreun interes, poate funciare cerceta cartea funciară, precum si celelalte documente cu care aceasta se întregeste, potrivit legii, cu exceptia evidentelor privitoare la siguranta natională. (2) La cerere, se vor elibera extrase certificate si copii legalizate de pe cărtile funciare, în conditiile legii. Stabilirea procedurii de Art.648 – Procedura de înscriere în cartea funciară se va stabili de Ministerul înscriere Justitiei, prin Regulamentul de organizare si functionare a birourilor de carte funciară. CAPITOLUL II Înscrierea drepturilor tabulare Momentul dobândirii si Art.649 - (1) Drepturile reale asupra imobilelor, supuse înscrierii potrivit stingerii drepturilor legii, se vor dobândi, atât între părti, cât si fată de terti, numai prin înscrierea reale asupra imobilelor constituirii sau strămutării lor în cartea funciară, în temeiul acordului de vointe al părtilor. (2) Drepturile reale se vor pierde sau stinge numai dacă radierea lor s-a înscris în cartea funciară cu consimtământul titularului. Acest consimtământ nu este necesar dacă dreptul se stinge prin împlinirea termenului arătat în înscriere ori prin decesul sau, după caz, încetarea existentei titularului. (3) Dacă dreptul care urmează să fie radiat este grevat în folosul unei terte persoane, radierea se va face cu păstrarea dreptului acestei persoane. (4) Hotărârea judecătorească irevocabilă sau, în cazurile prevăzute de lege, actul autoritătii administrative, va înlocui acordul de vointă sau, după caz, consimtământul titularului. Modificarea drepturilor Art.650 - Modificarea continutului unui drept real ce grevează un imobil sau reale asupra imobilelor un alt drept real imobiliar se face potrivit regulilor stabilite pentru dobândirea sau stingerea drepturilor reale, dacă prin lege nu se dispune altfel. Dobândirea unor Art.651- Drepturile reale se dobândesc fără înscriere în cartea funciară când drepturi reale fără provin din succesiune, accesiune ori vânzare silită sau când se dobândesc înscriere prin efectul legii ori prin expropriere pentru cauză de utilitate publică. Cu toate acestea, drepturile astfel dobândite se vor înscrie însă în prealabil dacă titularul întelege să dispună de ele prin cartea funciară. Renuntarea la drept Art.652 – (1) Proprietarul poate renunta la dreptul său printr-o declaratie înregistrată la biroul de carte funciară pentru a se înscrie radierea dreptului. (2) În acest caz, comuna sau, după caz, orasul poate cere înscrierea dreptului de proprietate în folosul său, cât timp o altă persoană nu a solicitat înscrierea în temeiul uzucapiunii.Data Art.653- (1) Înscrierile în cartea funciară îsi vor produce efectele de la data producerii efectelor înregistrării cererilor. înscrierii (2) În cazul drepturilor de ipotecă, ordinea înregistrării cererilor va determina si rangul acestora. (3) Dacă mai multe cereri s-au primit în aceeasi zi la acelasi birou de carte funciară, drepturile de ipotecă vor avea acelasi rang, iar celelalte drepturi vor dobândi numai provizoriu rang egal, urmând ca instanta să se pronunte asupra rangului sau, dacă va fi cazul, asupra radierii înscrierii nevalabile. Persoanele împotriva Art.654 - Înscrierea unui drept se poate efectua numai: cărora se poate face a) împotriva aceluia care, la data înregistrării cererii, este înscris ca titular al înscrierea dreptului dreptului asupra căruia înscrierea urmează să fie făcută; b) împotriva aceluia care, înainte de a fi fost înscris, si-a grevat dreptul, dacă amândouă înscrierile se cer deodată. Înscrierile în cazul Art.655 - Dacă mai multe persoane si-au cedat succesiv, una celeilalte actelor juridice dreptul de a dobândi prin înscriere un imobil, iar înscrierile nu s-au făcut, cel reciproce succesive din urmă îndreptătit poate cere înscrierea dobândirilor succesive o dată cu înscrierea dreptului său, dovedind, prin înscrisuri originale, întreg sirul actelor juridice care întemeiază înscrierile. Înscrierile întemeiate Art.656 - Înscrierile întemeiate pe obligatiile defunctului se vor putea săvârsi pe obligatiile si după ce dreptul mostenitorului a fost înscris, însă numai în măsura în care defunctului mostenitorul este tinut de aceste obligatii. Actiunea în prestatie Art.657 - (1) Cel care s-a obligat să constituie sau să strămute în folosul tabulară altuia un drept real asupra unui imobil este dator să-i predea, de îndată sau în termenul convenit de părti, orice înscrisuri necesare pentru înscrierea dreptului. (2) Dacă un drept înscris în cartea funciară se pierde sau se stinge, titularul este obligat să predea celui îndreptătit înscrisurile necesare radierii. (3) În cazurile în care cel obligat nu predă înscrisul, se va cere instantei judecătoresti să dispună înscrierea în cartea funciară; dreptul la actiune este imprescriptibil. Efectele actiunii în Art.658 - Actiunea în prestatie tabulară se va putea îndrepta si împotriva prestatie tabulară tertului dobânditor înscris în cartea funciară, dacă actul juridic invocat de intentate împotriva reclamant este anterior celui în temeiul căruia a fost înscris dreptul tertului tertului dobânditor si numai într-unul din următoarele cazuri: a) actiunea în prestatie tabulară era deja notată în cartea funciară la data înscrierii dreptului de către tertul dobânditor; b) înscrierea dreptului în folosul reclamantului a fost cauzată de violenta sau manoperele dolosive exercitate asupra acestuia de tertul dobânditor. Înscrierea provizorie Art.659 – În afara altor cazuri prevăzute de lege, înscrierea provizorie în cartea funciară se va putea cere: a) dacă dreptul real dobândit este afectat de o conditie suspensivă ori rezolutorie sau dacă grevează un bun viitor; în acest din urmă caz, justificarea înscrierii provizorii se face în conditiile legii; b) dacă, în temeiul unei hotărâri care nu este încă irevocabilă, partea căzută în pretentii a fost obligată la strămutarea, constituirea sau stingerea unui drept tabular ori cel care administrează bunurile unei alte persoane a fostobligat să dea o garantie ipotecară; c) dacă debitorul a consemnat sumele pentru care a fost înscrisă ipoteca; d) dacă se dobândeste un drept tabular înscris provizoriu. Efectele înscrierii Art.660 - (1) Înscrierea provizorie are ca efect dobândirea, modificarea sau provizorii stingerea unui drept tabular de la data înregistrării cererii, sub conditia si în măsura justificării ei. (2) Justificarea unei înscrieri provizorii se face cu consimtământul celui împotriva căruia s-a săvârsit înscrierea provizorie sau în temeiul unei hotărâri judecătoresti irevocabile. (3) Justificarea radierii dreptului de ipotecă se face în temeiul hotărârii judecătoresti de validare rămase irevocabilă. (4) Justificarea unei înscrieri provizorii îsi întinde efectul asupra tuturor înscrierilor care s-au făcut conditionat de justificarea ei; nejustificarea unei înscrieri provizorii atrage, la cererea celui interesat, radierea ei si a tuturor înscrierilor care s-au făcut conditionat de justificarea ei. Prezumtia existentei Art.661 - (1) Dacă în cartea funciară s-a înscris un drept real în folosul unei dreptului în folosul persoane, se prezumă că dreptul există în folosul ei. persoanei care a înscris (2) Cu exceptia cazurilor prevăzute la art.651, prezumtia se conservă, iar dreptul dreptul real continuă să existe în folosul titularului înscris în cartea funciară cât timp nu a fost radiat sau modificat. Dobândirea cu bună- Art.662 – Sub rezerva îngrădirilor si exceptiilor legale, prezumtia prevăzută credintă a unui drept la art.661 poate fi invocată de orice persoană care, în temeiul unui act real înscris juridic, a dobândit cu bună-credintă un drept real înscris în cartea funciară si, pe acest temei, poate face să se respingă actiunea în rectificare. CAPITOLUL III Notarea drepturilor de creantă, a faptelor si a altor raporturi juridice Actele sau faptele Art.663 – (1) Drepturile de creantă, faptele sau alte raporturi juridice în supuse notării legătură cu imobilele înscrise în cartea funciară, devin opozabile tertelor persoane numai prin notare. (2) În afara altor cazuri prevăzute de lege, sunt supuse notării în cartea funciară: punerea sub interdictie judecătorească si ridicarea acestei măsuri; cererea de declarare a mortii unei persoane fizice, hotărârea judecătorească de declarare a mortii si cererea de anulare a hotărârii judecătoresti de declarare a mortii; calitatea de bun comun a unul imobil; locatiunea si cesiunea de venituri; interdictia conventională de înstrăinare sau de grevare a unui drept înscris; antecontractul; dreptul de preemtiune născut din conventii; intentia de a înstrăina sau de a ipoteca; schimbarea rangului ipotecii, poprirea, gajul sau constituirea altei garantii reale asupra creantei ipotecare; deschiderea procedurii reorganizării judiciare sau a falimentului, ridicarea dreptului de administrare al debitorului supus acestei măsuri, precum si închiderea acestei proceduri; sechestrul, urmărirea imobilului, a fructelor ori veniturilor sale;actiunea în prestatie tabulară si actiunea în rectificare; actiunile pentru apărarea drepturilor reale înscrise în cartea funciară, actiunile în desfiintarea actului juridic pentru nulitate, rezolutiune ori alte cauze de ineficacitate, precum si orice alte actiuni privitoare la drepturi de creantă, fapte sau alte raporturi juridice în legătură cu imobilele înscrise; punerea în miscare a actiunii penale. (3) În sensul prezentului articol, prin terti se întelege orice persoană care a dobândit un drept real sau un drept de creantă în legătură cu imobilul înscris în cartea funciară. Notarea intentiei de a Art.664 – (1) Proprietarul unui imobil poate cere ca intentia sa de a înstrăina înstrăina sau de a sau de a ipoteca în folosul unei anumite persoane să fie notată, arătând în ipoteca acest din urmă caz si suma ce corespunde obligatiei garantate. (2) Dacă înstrăinarea sau ipotecarea se realizează, dreptul înscris va avea rangul notării. Pierderea efectului Art.665 – (1) Notarea intentiei de a înstrăina sau de a ipoteca îsi pierde notării efectul prin trecerea unui termen de două luni de la data înregistrării cererii. (2) Anul, luna si ziua în care notarea îsi pierde efectul vor fi mentionate atât în notare, cât si în încheierea ce a dispus-o. Radierea promisiunii Art.666 – (1) Promisiunea de a încheia un contract viitor stipulată în de a încheia un contract antecontract se va putea radia, dacă cel îndreptătit nu a cerut instantei viitor pronuntarea unei hotărâri care să tină loc de contract, în termen de 6 luni de la trecerea termenului fixat pentru încheierea lui; acest din urmă termen trebuie arătat în antecontract, sub sanctiunea respingerii cererii de notare. (2) Radierea se va dispune din oficiu, cu exceptia cazului când cel îndreptătit a cerut notarea în cartea funciară a actiunii prevăzute la alin.(1). CAPITOLUL IV Rectificarea înscrierilor de carte funciară Definitia rectificării Art.667 – (1) Când o înscriere făcută în cartea funciară nu corespunde cu situatia juridică reală, se poate cere rectificarea acesteia. (2) Situatia juridică reală trebuie să rezulte dintr-o recunoastere scrisă făcută de titularul înscrierii a cărei rectificare se solicită ori dintr-o hotărâre judecătorească. pronuntată împotriva acestuia, prin care s-a admis actiunea de fond. Actiunea de fond poate fi, după caz, o actiune în nulitate, rezolutiune, reductiune sau orice altă actiune întemeiată pe o cauză de ineficacitate a actului juridic. (3) Rectificarea se poate face prin radierea, îndreptarea sau mentionarea oricărei operatiuni susceptibile de a face obiectul unei înscrieri în cartea funciară. Conditiile rectificării Art.668 – (1) Orice persoană interesată poate cere rectificarea unei intabulări intabulării sau sau înscrieri provizorii, dacă: înscrierii provizorii a) înscrierea, încheierea sau, după caz, actul în temeiul căruia s-a dispus înscrierea nu este valabil; b) dreptul înscris a fost gresit calificat; c) nu mai sunt întrunite conditiile de existentă a dreptului înscris sau au încetat efectele actului juridic în temeiul căruia s-a făcut înscrierea. (2) În lipsa consimtământului titularului, rectificarea se va încuviinta numaiîn temeiul unei hotărâri judecătoresti irevocabile. (3) Actiunea în rectificare poate fi introdusă concomitent sau după ce a fost admisă actiunea de fond. Actiunea în rectificare Art.669- (1) Actiunea în rectificare este imprescriptibilă fată de dobânditorul nemijlocit, al cărui drept este înscris în temeiul actului atacat prin actiunea de fond. (2) Dacă tertul si-a înscris, cu bună-credintă, dreptul real pe care l-a dobândit cu titlu oneros, actiunea în rectificare se prescrie în termen de trei ani, socotiti de la data înscrierii dreptului în folosul dobânditorului nemijlocit. (3) Termenul de prescriptie al actiunii în rectificare este de 10 ani dacă tertul de bună-credintă si-a înscris dreptul în temeiul unei donatii sau a unui legat cu titlu particular. (4) Dobânditorul este de bună-credintă dacă, în raport cu data dobândirii dreptului, sunt îndeplinite, cumulativ, următoarele conditii : a) în cartea funciară nu era notată nici o actiune împotriva vreunuia dintre titularii înscrierilor anterioare făcute înăuntrul termenului de prescriptie al actiunii în rectificare, b) temeiul actiunii de fond nu reiesea din cuprinsul cărtii funciare si nici din continutul actului juridic invocat pentru înscrierea imediat anterioară celei făcute în folosul dobânditorului. (5) Nu este admisibilă dovada că dobânditorul ar fi cunoscut existenta temeiului actiunii de fond pe o altă cale decât cele mentionate la alin.(4). (6) Actiunea în rectificare este imprescriptibilă si fată de tertul subdobânditor de rea-credintă, cu exceptia cazului în care dreptul său a fost înscris în temeiul unui act încheiat cu un subdobânditor care, în cazul prevăzut la alin.(2) ori, după caz, la alin.(3), putea face să se respingă actiunea în rectificare dacă ar fi fost introdusă împotriva ei. (7) În toate cazurile, actiunea în rectificare este inadmisibilă dacă s-a împlinit termenul de prescriptie al actiunii de fond. Efectele admiterii Art.670 - (1) Hotărârea prin care se admite rectificarea unei înscrieri nu va actiunii în rectificare aduce atingere drepturilor înscrise în folosul persoanelor împotriva cărora actiunea nu a fost admisă. (2) Dacă însă actiunea în rectificare a fost notată în cartea funciară, hotărârea judecătorească se va executa, din oficiu, si împotriva acelora care au dobândit vreun drept tabular după notare. Rectificarea notării în Art.671 – (1) Orice persoană interesată va putea cere rectificarea unei notări cartea funciară în cazurile prevăzute de art.668, precum si ori de câte ori, din alte cauze, notarea nu este sau a încetat să fie exactă. (2) Rectificarea se va încuviinta în temeiul unei hotărâri judecătoresti irevocabile; dreptul la actiune este imprescriptibil. Îndreptarea erorilor Art.672- Erorile materiale săvârsite cu prilejul înscrierilor efectuate în materiale cartea funciară, altele decât cele care constituie cazuri de rectificare, se pot îndrepta la cerere sau din oficiu. Dispozitiile art.669 alin.(1) si (3), 670 si 671 sunt aplicabile în mod corespunzător. Neaplicarea Art.673 - Dispozitiile referitoare la suspendare si la repunerea în termenul de dispozitiilor privind prescriptie extinctivă nu sunt aplicabile termenelor de prescriptie prevăzute suspendarea si la art.669 alin.(2) si (3) din prezentul titlu. repunerea în termenulde prescriptie TITLUL VI Posesiunea CAPITOLUL I Dispozitii generale Definitia posesiunii Art.674 - (1) Posesiunea este stăpânirea unui bun prin săvârsirea de acte materiale sau juridice de o persoană care se comportă ca un proprietar. (2) Dispozitiile prezentului titlu se aplică, în mod corespunzător, si în privinta posesorului care se comportă ca un titular al altui drept real. Exercitarea posesiunii Art.675 - (1) Posesorul poate stăpâni bunul fie în mod nemijlocit, prin putere proprie, fie prin intermediul unei alte persoane. (2) Persoanele lipsite de capacitate de exercitiu si persoanele juridice exercită posesiunea prin reprezentantul lor legal. Cazurile care nu Art.676 – (1) Nu constituie posesiune stăpânirea unui bun de către un constituie posesiune detentor precar, precum: a) locatarul, comodatarul, depozitarul, creditorul gajist; b) titularul dreptului de superficie, uzufruct, uz, abitatie sau servitute, fată de proprietar; c) fiecare coproprietar, în proportie cu cotele-părti ce revin celorlalti coproprietari; d) orice altă persoană care detinând temporar un bun al altuia este obligată să îl restituie sau care îl stăpâneste cu îngăduinta acestuia. (2) Detentorul precar poate invoca efectele recunoscute posesiunii numai în cazurile si limitele prevăzute de lege. Prezumtia de posesiune Art.677 - (1) Până la proba contrară, acela care stăpâneste bunul este prezumat posesor. (2) Detentia precară, o dată dovedită, este prezumată că se mentine până la proba intervertirii sale. Intervertirea Art.678 – (1) Intervertirea detentiei precare în posesiune nu se poate face precaritătii în posesiune decât în următoarele cazuri: a) dacă detentorul precar încheie cu bună-credintă un act translativ de proprietate cu titlu particular cu altă persoană decât proprietarul bunului. În cazul imobilelor înscrise în cartea funciară, detentorul precar este de bună-credintă dacă înscrie dreptul în folosul său întemeindu-se pe cuprinsul cărtii funciare. În celelalte cazuri, este de bună-credintă detentorul care nu cunostea si nici nu trebuia, după împrejurări, să cunoască lipsa calitătii de proprietar a celui de la care a dobândit bunul; b) dacă detentorul săvârseste împotriva posesorului acte de rezistentă neechivoce în privinta intentiei sale de a începe să se comporte ca un proprietar; în acest caz, intervertirea nu se va produce însă mai înainte de împlinirea termenului prevăzut pentru restituirea bunului. Încetarea posesiunii Art.679 - Posesiunea încetează prin: a) transformarea sa în detentie precară; b) înstrăinarea sau abandonarea bunului;c) pieirea bunului; d) trecerea bunului în proprietate publică; e) deposedare, dacă posesorul rămâne lipsit de posesiunea bunului mai mult de un an. CAPITOLUL II Viciile posesiunii Viciile posesiunii Art.680– (1) În afara situatiilor prevăzute de lege, nu poate produce efecte juridice decât posesiunea utilă. (2) Nu este utilă posesiunea discontinuă, tulburată sau clandestină. Până la proba contrară, posesiunea este prezumată a fi utilă. Discontinuitatea Art.681 - Posesiunea este discontinuă atât timp cât posesorul o exercită cu intermitente anormale în raport cu natura bunului. Violenta Art.682 - Posesiunea este tulburată atât timp cât este conservată prin acte de violentă, fizică sau morală, care nu au fost provocate de o altă persoană. Clandestinitatea Art.683 - Posesiunea este clandestină, dacă se exercită astfel încât nu poate fi cunoscută. Invocarea viciilor Art.684 - (1) Discontinuitatea poate fi opusă posesorului de către orice posesiunii persoană interesată. (2) Numai persoana fată de care posesiunea este tulburată sau clandestină poate invoca aceste vicii. Încetarea viciilor Art.685 - Posesiunea viciată devine utilă îndată ce viciul încetează. posesiunii CAPITOLUL III Efectele posesiunii Sectiunea 1 Dispozitii generale Uzucapiunea si Art.686 – În conditiile prezentului capitol, posesorul poate dobândi dobândirea fructelor proprietatea asupra bunului posedat sau, după caz, asupra fructelor ori veniturilor produse de acesta. Bunurile care nu pot fi Art.687 – Nu pot fi uzucapate bunurile care, înainte sau după intrarea în uzucapate posesiune, au fost declarate prin lege inalienabile. Sectiunea a 2-a Uzucapiunea imobiliară Cazurile de dobândire Art.688 – (1) Dreptul de proprietate asupra unui imobil poate fi înscris în a bunului imobil prin cartea funciară, în temeiul uzucapiunii, în folosul celui care l-a posedat timp uzucapiune de 10 ani dacă: proprietarul înscris în cartea funciară a decedat ori, după caz, si-a încetat existenta;a fost înscrisă în cartea funciară declaratia de renuntare la proprietate; imobilul nu era înscris în nici o carte funciară. (2) În toate cazurile, uzucapantul poate dobândi dreptul numai dacă acesta nu a fost înscris in folosul unei alte persoane în cursul sau chiar după împlinirea termenului de uzucapiune. Conditiile dobândirii Art.689 – (1) Drepturile celui care a fost înscris, fără cauză legitimă, în bunului de către cel cartea funciară, ca proprietar al unui imobil sau titular al unui alt drept real, înscris fără cauză nu mai pot fi contestate când a posedat imobilul cu bună-credintă, timp de 5 legitimă în cartea ani, dacă posesiunea sa a fost neviciată. funciară (2) Este suficient ca buna-credintă să existe în momentul dobândirii drepturilor. Curgerea termenului Art.690 – (1) În cazurile prevăzute de art.688 alin.(1) lit.a) si b), termenul uzucapiunii uzucapiunii nu începe să curgă înainte de data decesului sau, după caz, a încetării existentei proprietarului, respectiv înainte de data înscrierii declaratiei de renuntare la proprietate, chiar dacă intrarea în posesiune s-a produs la o dată anterioară. (2) Viciile posesiunii suspendă cursul uzucapiunii. Jonctiunea posesiilor Art.691 - (1) Fiecare posesor este considerat că începe în persoana sa o nouă posesiune indiferent dacă bunul a fost transmis cu titlu universal sau particular. (2) Cu toate acestea, pentru a invoca uzucapiunea, posesorul actual poate să unească propria posesiune cu aceea a autorului său. Alte dispozitii aplicabile Art.692 – Dispozitiile prezentei sectiuni se completează, în mod corespunzător, cu cele privitoare la prescriptia extinctivă. Sectiunea a 3-a Dobândirea proprietătii mobiliare prin efectul posesiunii Prezumtia proprietătii Art.693– Oricine se află la un moment dat în posesiunea unui bun mobil este asupra bunului posedat prezumat că a dobândit dreptul de proprietate asupra lui în conditiile prezentei sectiuni. Momentul dobândirii Art.694 - (1) Posesorul de bună-credintă al unui bun mobil determinat proprietătii mobiliare devine proprietarul acestuia la data intrării în posesiunea efectivă a bunului. prin efectul posesiunii (2) Cu toate acestea, bunul pierdut sau furat poate fi revendicat de la posesorul de bună-credintă, dacă actiunea este intentată, sub sanctiunea prescriptiei extinctive, în termen de 3 ani de la data la care bunul a iesit din posesiunea proprietarului. (3) Dacă bunul pierdut sau furat a fost cumpărat dintr-un loc ori de la o persoană care vinde în mod obisnuit bunuri de acelasi fel ori dacă a fost adjudecat la o licitatie publică, posesorul de bună-credintă poate retine bunul până la indemnizarea sa integrală pentru pretul plătit vânzătorului. (4) Dispozitiile prezentului articol nu se aplică bunurilor mobile care sunt accesorii unui imobil. Buna-credintă Art.695 – (1) Este de bună-credintă posesorul care nu cunostea si nici nu putea, după împrejurări, să cunoască lipsa calitătii de proprietar a înstrăinătorului.(2) Buna-credintă trebuie să existe la data intrării în posesiunea efectivă a bunului. Dobândirea bunului Art.696 – Acela care posedă bunul altuia timp de 10 ani, în alte conditii mobil în temeiul decât cele prevăzute în sectiunea de fată, poate dobândi dreptul de uzucapiunii proprietate, în temeiul uzucapiunii. Dispozitiile art.690 alin.(2), 691 si 692 se aplică în mod corespunzător. Posesiunea titlurilor la Art.697 - Dispozitiile prezentei sectiuni se aplică si titlurilor la purtător, în purtător măsura în care prin legi speciale nu se dispune altfel. Sectiunea a 4-a Ocupatiunea Dobândirea bunului Art.698 - (1) Posesorul unui bun mobil fără stăpân devine proprietarul prin ocupatiune acestuia, prin ocupatiune, de la data intrării în posesiune. (2) Sunt bunuri fără stăpân bunurile mobile abandonate, precum si bunurile care, prin natura lor, nu au un proprietar, cum sunt animalele sălbatice, fructele de pădure, ciupercile comestibile din flora spontană, plantele medicinale si aromatice si altele asemenea, însă numai dacă intrarea în posesiune se face în conditiile legii. Proprietatea bunului Art.699 - (1) Bunul mobil pierdut continuă să apartină proprietarului său. găsit (2) Găsitorul bunului este obligat ca, în termen de 10 zile, să-l restituie proprietarului ori dacă acesta nu poate fi cunoscut, să-l predea organului de politie din localitatea în care a fost găsit. Acesta are obligatia de a păstra bunul timp de 6 luni, fiind aplicabile în acest sens dispozitiile privitoare la depozitul necesar. (3) Organul de politie va afisa la sediul său un anunt privitor la pierderea bunului, cu mentionarea tuturor elementelor de descriere a acestuia. Proprietatea asupra Art.700 - Dacă bunul a fost găsit într-un loc public, el va fi predat, pe bază bunului găsit în loc de proces-verbal, persoanei care detine un titlu asupra locului respectiv. În public termen de 3 zile de la data preluării bunului pierdut, această persoană este obligată să-l predea, pe bază de proces-verbal, organelor de politie din localitate. În acelasi termen, anuntul mentionat la art.699 alin.(3) se va afisa la locul unde a fost găsit bunul. Vânzarea bunului găsit Art.701 - Dacă, datorită împrejurărilor sau a naturii bunului, păstrarea sa tinde să-i diminueze valoarea ori devine prea costisitoare, el va fi vândut prin licitatie publică, conform legii. În acest caz, drepturile si obligatiile legate de bun se vor exercita în legătură cu pretul obtinut în urma vânzării. Restituirea bunului Art.702 - (1) Bunul sau pretul obtinut din valorificarea lui se va remite găsit către proprietar proprietarului, dacă acesta îl pretinde în termenul mentionat la art.699 alin.(2), însă nu mai înainte de a se achita cheltuielile legate de păstrarea bunului. (2) De asemenea, proprietarul este obligat să plătească găsitorului o recompensă ce nu va depăsi a zecea parte din pret sau din valoarea actuală a bunului. Obligatia de plată a recompensei nu există în cazul prevăzut la art.700 dacă găsitorul este persoana care detine spatiul ori un reprezentant sau un angajat al acesteia.(3) Dacă bunul nu are valoare comercială, cel care l-a găsit are dreptul la o sumă ce se va stabili, după apreciere, de către instanta judecătorească. (4) În cazul în care proprietarul a făcut o ofertă publică de recompensă, găsitorul are dreptul de a opta între suma la care s-a obligat proprietarul prin aceasta ofertă si recompensa fixată de lege ori stabilită de către instanta judecătorească. (5) Dacă bunul ori pretul nu este pretins de proprietarul originar, el va fi remis găsitorului, pe bază de proces-verbal. Acest proces-verbal reprezintă pentru găsitor titlu de proprietate, opozabil inclusiv proprietarului originar. Drepturile asupra Art.703 - (1) Tezaurul este orice bun mobil ascuns sau îngropat, chiar tezaurului găsit involuntar, în privinta căruia nimeni nu poate dovedi că este proprietar. (2) Tezaurul descoperit într-un fond sau într-un bun mobil apartine pe jumătate proprietarului fondului sau al bunului mobil în care a fost descoperit si pe jumătate descoperitorului. Acestuia din urmă nu i se cuvine însă nimic, dacă a pătruns pe fond ori a căutat în bunul mobil fără consimtământul proprietarului. (3) Dispozitiile prezentului articol nu se aplică bunurilor mobile culturale, determinate în conditiile legii, care sunt descoperite fortuit sau ca urmare a unor cercetări arheologice sistematice, ori altor bunuri care, potrivit legii, fac obiectul proprietătii publice. Alte dispozitii aplicabile Art.704 - Dispozitiile prezentei sectiuni se aplică în mod corespunzător si persoanelor care, pe un alt temei, au dreptul la restituirea bunului pierdut. Sectiunea a 5-a Dobândirea fructelor si a veniturilor bunului posedat Conditiile dobândirii Art.705 - (1) Posesorul de bună-credintă dobândeste dreptul de proprietate fructelor si veniturilor asupra fructelor si a veniturilor bunului posedat. bunului posedat (2) Posesorul trebuie să fie de bună-credintă la data perceperii fructelor sau veniturilor. Veniturile percepute anticipat revin posesorului în măsura în care buna sa credintă se mentine la data scadentei acestora. (3) În cazul fructelor si veniturilor produse de imobile înscrise în cartea funciară, buna-credintă se apreciază în raport cu conditiile cerute tertilor subdobânditori pentru a respinge actiunea în rectificare. (4) În celelalte cazuri, posesorul este de bună-credintă atunci când are convingerea că este proprietarul bunului în temeiul unui act translativ de proprietate ale cărui cauze de ineficacitate nu le cunoaste si nici nu ar trebui, după împrejurări, să le cunoască. Buna-credintă încetează din momentul în care cauzele de ineficacitate îi sunt cunoscute. (5) Posesorul de rea-credintă trebuie să restituie fructele sau veniturile percepute, precum si contravaloarea acelora pe care a omis să le perceapă. CAPITOLUL IV Actiunile posesoriiActiunile posesorie Art.706 - (1) Posesorul poate solicita instantei de judecată prevenirea ori înlăturarea oricărei tulburări a posesiunii sale sau, după caz, restituirea bunului. De asemenea, posesorul este îndreptătit să pretindă despăgubiri pentru prejudiciile cauzate. (2) Exercitiul actiunilor posesorii este recunoscut si detentorului precar. Persoanele împotriva Art.707 - (1) Actiunile posesorii pot fi introduse si împotriva proprietarului. cărora se pot introduce (2) Actiunea posesorie nu poate fi însă introdusă împotriva persoanei fată actiunile posesorii de care există obligatia de restituire a bunului. Termenul de exercitare Art.708 - (1) În caz de tulburare ori de deposedare, pasnică sau violentă, a actiunii posesorii actiunea se introduce în termen de un an de la data tulburării sau deposedării. (2) Dacă tulburarea ori deposedarea este violentă, actiunea poate fi introdusă si de cel care exercită o posesiune viciată. Luarea măsurilor Art.709 - (1) Dacă există motive temeinice să se considere că bunul posedat pentru conservarea poate fi distrus ori deteriorat de un lucru aflat în posesiunea unei alte bunului posedat persoane sau ca urmare a unor lucrări, precum ridicarea unei constructii, tăierea unor arbori ori efectuarea unor săpături pe fondul învecinat, posesorul poate să ceară luarea măsurilor necesare pentru evitarea pericolului sau, dacă este cazul, încetarea lucrărilor. (2) Până la solutionarea cererii, posesorul ori, după caz, cealaltă persoană poate fi obligată la plata unei cautiuni, lăsate la aprecierea instantei, după cum urmează: a) dacă instanta dispune, în mod provizoriu, deplasarea lucrului ori încetarea lucrărilor, cautiunea se stabileste în sarcina posesorului astfel încât să se poată repara prejudiciul ce s-ar cauza pârâtului prin această măsură; b) dacă instanta încuviintează mentinerea lucrului în starea sa actuală ori continuarea lucrărilor, cautiunea se stabileste în sarcina pârâtului astfel încât să se asigure posesorului sumele necesare pentru restabilirea situatiei anterioare. CARTEA IV Despre succesiuni si liberalităti Titlul I Despre succesiuni în general Capitolul I Dispozitii generale Deschiderea succesiunii Art.710 – (1) Succesiunea se deschide prin moarte, la ultimul domiciliu al defunctului. (2) Dacă domiciliul nu este cunoscut sau nu se află în tară, succesiunea se va deschide la locul din tară unde se găsesc bunurile mai importante valoric. Felurile succesiunii Art.711 – (1) Succesiunea este atribuită conform legii în măsura în care defunctul nu a dispus de bunurile sale prin liberalităti. (2) Bunurile pot fi transmise prin liberalităti făcute de defunct, în măsura în care nu încalcă rezerva succesorală.Suportarea pasivului Art.712 – Succesorii universali si cu titlu universal sunt tinuti, în conditiile succesoral legii, la plata pasivului succesiunii. Actele asupra Art.713 – Sunt lovite de nulitate absolută actele prin care se acceptă succesiunilor mostenirea sau se renuntă la aceasta înainte de deschiderea ei, se nedeschise înstrăinează eventuale drepturi ce s-ar putea dobândi la deschiderea succesiunii, precum si orice alte conventii asupra unei succesiuni nedeschise. Capitolul II Calitătile cerute pentru a succede Capacitatea succesorală Art.714 – (1) Pentru a succede, persoana în cauză trebuie să existe în momentul deschiderii succesiunii. (2) Copilul conceput este considerat că există dacă se va naste viu. Capacitatea în cazul Art.715 – Poate să succeadă, în caz de substitutie, persoana ce are calitătile substitutiei cerute atunci când dispozitia produce efecte în privinta sa. Comorientii Art.716 – (1) Persoanele ce decedează în aceeasi împrejurare sau în împrejurări diferite, fără a se putea stabili care a supravietuit alteia, sunt prezumate a fi murit în acelasi moment, dacă cel putin una dintre ele este chemată la succesiunea celeilalte. (2) În acest caz, succesiunea fiecăreia este transmisă persoanelor care ar fi fost chemate să o culeagă în absenta lor. Vocatia succesorală Art.717 – Numai legea si vointa testatorului pot determina chemarea unei persoane la o succesiune. Titlul II Despre succesiunea legală Capitolul I Dispozitii generale Mostenitorii legali Art.718 – (1) Mostenirea se cuvine, în ordinea si după regulile stabilite în prezentul titlu, sotului supravietuitor si rudelor defunctului. (2) Rudele defunctului vin la mostenire în următoarea ordine: Clasa întâi - descendentii; Clasa a doua - ascendentii privilegiati si colateralii privilegiati; Clasa a treia - ascendentii ordinari Clasa a patra - colateralii ordinari. (3) Descendentii si ascendentii au vocatie succesorală, indiferent de gradul de rudenie cu defunctul. Rudele colaterale sunt chemate la mostenire numai până la al patrulea grad inclusiv cu defunctul. (4) Ordinea claselor de mostenitori nu poate fi schimbată prin vointa defunctului sau a mostenitorilor. (5) În lipsa mostenitorilor, patrimoniul defunctului se transmite statului român. Vocatia la succesiunea Art.719 – (1) Vocatia la succesiunea legală se stabileste în functie de clasalegală de mostenitori si de proximitatea gradului de rudenie din cadrul fiecărei clase, cu exceptia mostenitorilor din clasa a doua si a celor care vin la mostenire prin reprezentare. (2) Mostenitorii din aceeasi clasă si de acelasi grad împart succesiunea în părti egale, dacă prin lege sau prin vointa defunctului nu se dispune altfel. (3) Mostenirea ce revine ascendentilor ordinari sau colateralilor se împarte în mod egal între rudele din linia paternă si cele din linia maternă. Fratii buni culeg în ambele linii. (4) Ascendentii ordinari si colateralii dintr-o linie înlătură toate rudele în grad mai îndepărtat, atât din propria linie, cât si din cealaltă linie, cu exceptia cazului când descendentii colateralilor privilegiati vin la mostenire prin reprezentare. Nedemnitatea absolută Art.720 – Este nedemn de a mosteni si, ca urmare, exclus de la mostenire: a) cel condamnat penal pentru o infractiune împotriva vietii, săvârsită cu intentie, asupra celui care lasă mostenirea ori asupra sotului, descendentilor sau ascendentilor acestuia; b) cel condamnat penal pentru o infractiune împotriva vietii, săvârsită cu intentie, asupra unui alt succesibil care înlătura sau restrângea chemarea la mostenire a făptuitorului; c) succesibilul major, sot sau rudă până la gradul patru inclusiv cu cel care lasă mostenirea, care, cunoscând iminenta uciderii ultimului, nu a adus această împrejurare la cunostinta organelor competente. Nedemnitatea judiciară Art.721 –(1) Poate fi declarat nedemn de a mosteni si, ca urmare, exclus de la mostenire: a) cel condamnat penal pentru o mărturie mincinoasă făcută împotriva defunctului într-un proces penal; b) cel condamnat penal pentru calomnierea defunctului; c) cel care a exercitat acte de violentă fizică sau morală asupra defunctului ori a desfăsurat un alt comportament reprobabil fată de acesta; d) cel care a ascuns, alterat sau a falsificat testamentul defunctului; e) cel condamnat penal pentru o infractiune împotriva integritătii corporale, săvârsită asupra victimelor arătate la art.720. (2) Orice succesibil poate să ceară instantei declararea nedemnitătii bazate pe vreunul din aceste cazuri, într-un an de la deschiderea succesiunii sau, după caz, de la intervenirea cauzei de nedemnitate. Înlăturarea Art.722 – (1) Cei vinovati de fapte ce atrag nedemnitatea sunt totusi admisi nedemnitătii la mostenire dacă defunctul i-a iertat în mod expres printr-un act autentic sau prin testament. (2) Amnistia, reabilitarea si prescriptia răspunderii penale nu produc nici un efect în privinta nedemnitătii. În caz de amnistie si de prescriptie, faptele mai sus prevăzute vor putea fi constatate si prin hotărârea instantei civile. Efectele nedemnitătii Art.723 – (1) Nedemnului i se aplică regimul juridic al unui posesor de rea- credintă. (2) Actele de conservare, precum si actele de administrare care nu sunt lezionare pentru mostenitori făcute de nedemn rămân valabile. Înstrăinările cu titlu oneros sunt opozabile succesorilor numai dacă tertul dobânditor si-a întemeiat buna-credintă pe un certificat de mostenitor, regulile din materia cărtii funciare fiind însă aplicabile.Reprezentarea Art.724 – (1) Mostenitorul care nu vine la mostenire datorită predecesului, succesorală comorientei, renuntării sau nedemnitătii este înlocuit, prin efectul reprezentării, de către descendentii săi în functie de proximitatea gradului de rudenie. (2) Bunurile mostenite de descendentii nedemnului sau ai renuntătorului, la deschiderea succesiunii de la care acesta fusese exclus, se vor raporta la succesiunea nedemnului sau renuntătorului, dacă vin în concurs cu alti descendenti ai acestuia, conceputi după deschiderea succesiunii în care a operat nedemnitatea. Functionarea Art.725 –Reprezentarea operează numai în privinta descendentilor copiilor reprezentării defunctului sau a descendentilor din frati si surori. Efectul general al Art.726 – În toate cazurile în care reprezentarea este admisă, împărteala se reprezentării realizează pe tulpină. Dacă aceeasi tulpină a produs mai multe ramuri, subdivizarea se realizează tot pe tulpină în cadrul fiecărei ramuri, partea cuvenită descendentilor din aceeasi ramură, împărtindu-se între ei în mod egal. Efecte particulare ale Art.727 – Nedemnitatea fată de cel reprezentat sau renuntarea la mostenirea reprezentării acestuia nu-l împiedică pe reprezentant să-i ia locul. Capitolul II Despre mostenitorii legali Sectiunea 1 Sotul supravietuitor Sotul supravietuitor Art.728 – Sotul supravietuitor succede pe sotul decedat dacă la data deschiderii mostenirii nu există o hotărâre de divort irevocabilă. Chemarea la mostenire Art.729 – (1) Sotul supravietuitor este chemat la mostenire în concurs cu a sotului supravietuitor descendentii, cu ascendentii privilegiati si colateralii privilegiati, precum si cu ascendentii ordinari (2) Sotul supravietuitor înlătură de la mostenire clasa a patra de mostenitori, revenindu-i întreaga avere a defunctului. Cota succesorală legală Art.730 – (1) Cota succesorală a sotului supravietuitor este de: a sotului supravietuitor a) un sfert din mostenire, în concurs cu mostenitorii din clasa întâi; b) jumătate din mostenire, în concurs cu mostenitorii din clasa a doua; c) trei sferturi din mostenire, în concurs cu mostenitorii din clasa a treia. Dreptul de abitatie Art.731 – (1) Sotul supravietuitor care nu are o altă locuintă proprie beneficiază până la executarea partajului, dar nu mai putin de un an de la deschiderea succesiunii, de un drept de abitatie asupra casei în care a locuit, dacă aceasta face parte din succesiune. (2) Ceilalti succesori pot cere restrângerea dreptului de abitatie dacă locuinta nu îi este necesară în întregime sau pot procura sotului supravietuitor o locuintă în altă parte. Neîntelegerile asupra restrângerii abitatiei sau procurării locuintei vor fi solutionate de instanta competentă a judeca împărteala averii, ce va hotărî de urgentă în camera de consiliu. (3) Dreptul de abitatie încetează în caz de recăsătorire a sotuluisupravietuitor. (4) Dreptul de abitatie este inalienabil. Mobilierul si obiectele Art.732– Când nu vine în concurs cu descendentii, sotul supravietuitor de uz casnic mosteneste, în afară de partea sa succesorală, mobilierul si obiectele de uz casnic care erau afectate folosintei comune a sotilor. Sectiunea a 2-a Descendentii defunctului Dreptul de mostenire al Art.733 – (1)Descendentii defunctului înlătură mostenitorii din celelalte descendentilor clase si succed în ordinea proximitătii gradului de rudenie. defunctului (2) În concurs cu sotul supravietuitor, descendentii defunctului, indiferent de numărul lor, culeg trei pătrimi din mostenire. (3) Descendentii împart mostenirea sau partea de mostenire ce li se cuvine în mod egal, când vin în nume propriu, ori pe tulpini, când vin prin reprezentare. Sectiunea a 3-a Ascendentii privilegiati si colateralii privilegiati Ascendentii privilegiati Art.734– (1) Ascendentii privilegiati sunt tatăl si mama defunctului. si colateralii privilegiati (2) Colateralii privilegiati sunt fratii si surorile defunctului, precum si descendentii acestora, până la al patrulea grad inclusiv cu defunctul. (3) Ascendentii privilegiati si colateralii privilegiati vin la mostenire în lipsa mostenitorilor din clasa întâi. Cotele succesorale Art.735 –(1) În concurs cu sotul supravietuitor, mostenitorii din clasa a doua legale ale ascendentilor au o cotă succesorală de jumătate din mostenire iar în lipsa sotului si colateralilor supravietuitor dobândesc întreaga mostenire. privilegiati (2) Părintilor le revine o jumătate din mostenire sau din partea de mostenire cuvenită mostenitorilor din clasa a doua, cealaltă jumătate revenind colateralilor privilegiati, indiferent de numărul lor. În concurs cu un singur părinte, colateralii privilegiati primesc trei pătrimi din mostenire sau din partea de mostenire cuvenită mostenitorilor din clasa a doua, indiferent de numărul lor. (3) În lipsa colateralilor privilegiati, mostenirea sau partea de mostenire cuvenită mostenitorilor din clasa a doua revine părintilor. În lipsa ascendentilor privilegiati, mostenirea sau partea de mostenire cuvenită mostenitorilor din clasa a doua revine colateralilor privilegiati. Împărtirea între Art.736 – (1) Între ascendentii privilegiati mostenirea sau partea din ascendentii privilegiati, mostenire care se cuvine acestora se împarte în mod egal. respectiv între (2) Între colateralii privilegiati, mostenirea sau partea din mostenire care se colateralii privilegiati cuvine acestora se împarte în mod egal. În cazul în care fratii si surorile sunt din părinti diferiti, împărtirea se face pe linii. În cazul în care descendentii din frati si surori vin la mostenire prin reprezentare, împărtirea se face pe tulpini. În cadrul liniilor si tulpinilor, împărtirea se face în mod egal.Sectiunea a 4-a Ascendentii ordinari Notiune si vocatie Art.737 – (1) Ascendentii ordinari sunt rudele în linie dreaptă ascendentă ale succesorală defunctului, cu exceptia părintilor acestuia. (2) Ascendentii ordinari sunt chemati la mostenire în lipsa mostenitorilor din primele două clase. (3) Ascendentii ordinari vin la mostenire în ordinea gradelor de rudenie cu defunctul. Împărtirea între Art.738 – (1) Mostenirea sau partea din mostenire care se cuvine ascendentii ordinari ascendentilor ordinari se împarte pe linii. (2) În cadrul unei linii, împărtirea se face în mod egal. (3) Dacă vin la mostenire doar ascendenti ordinari de pe o singură linie, acestia culeg întreaga mostenire sau parte de mostenire, pe care o împart în mod egal. Sectiunea a 5-a Colateralii ordinari Notiunea si vocatia Art.739 - (1) Colateralii ordinari sunt toate rudele colaterale ale defunctului, succesorală cu exceptia celor cuprinse în clasa a doua de mostenitori. (2) Colateralii ordinari sunt chemati la mostenire numai în lipsa sotului supravietuitor si a mostenitorilor din primele trei clase. (3) Colateralii ordinari vin la mostenire în ordinea gradelor de rudenie cu defunctul. Împărtirea între Art.740 – (1) Între colateralii ordinari mostenirea se împarte pe linii. colateralii ordinari (2) În cadrul unei linii, împărtirea se face în mod egal. (3) Dacă vin la mostenire doar colaterali ordinari de pe o singură linie, acestia culeg întreaga mostenire, pe care o împart în mod egal. TITLUL III Despre liberalităti Capitolul I Dispozitii comune Forma liberalitătilor Art.741 – Nimeni nu va putea dispune cu titlu gratuit de bunurile sale, decât în formele prescrise de lege pentru donatii sau prin testament. Donatia Art.742 – Donatia este un act de liberalitate prin care donatorul dă irevocabil donatarului un bun pe care acesta îl acceptă. Testamentul Art.743 – Testamentul este un act unilateral, esentialmente personal, solemn si revocabil prin care testatorul dispune, pentru timpul când nu va mai fi în viată, de tot sau parte din averea sa. Capitolul II Validitatea liberalitătilorCapacitatea Art.744 – (1) Capacitatea de a dispune trebuie să existe la momentul când se face liberalitatea. (2) Cel ce dobândeste prin acte cu titlu gratuit trebuie să existe la acceptarea donatiei sau, în cazul legatului, la deschiderea mostenirii. Lipsa capacitătii Art.745 – Cel lipsit de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de exercitiu depline de exercitiu restrânsă nu poate dispune de bunurile sale, cu exceptia cazurilor prevăzute de lege. Persoanele incerte. Art.746 – (1) Persoanele incerte nu pot primi prin liberalităti, chiar dacă la Persoanele viitoare. acceptarea donatiunii sau la deschiderea mostenirii, vor putea fi determinate. Liberalitatea cu (2) Persoana viitoare poate fi gratificată prin intermediul unui legat în facultate de alegere favoarea unei persoane care are capacitatea de a primi, cu sarcina pentru aceasta de a transmite adevăratului beneficiar obiectul legatului la momentul la care acest lucru va fi posibil. (3) Sub sanctiunea nulitătii absolute, dispunătorul nu poate lăsa unei terte persoane dreptul de a hotărî pe cel care urmează să dobândească cu titlu gratuit si nici dreptul de a decide ce bunuri vor fi transmise. Repartizarea bunurilor transmise prin legat unor persoane desemnate de testator poate fi, însă, lăsată la aprecierea unui tert. (4) Este valabilă liberalitatea făcută unei persoane desemnate de dispunător, dar cu sarcina predării bunului unei persoane alese de gratificat sau de un tert. Dispozitiile în favoarea Art.747 – (1) Sub sanctiunea nulitătii relative, cel lipsit de capacitate de reprezentantului sau exercitiu sau cu capacitate de exercitiu restrânsă nu poate dispune cu titlu ocrotitorului legal gratuit, nici chiar după dobândirea capacitătii depline de exercitiu, în folosul reprezentantului ori ocrotitorului legal sau al celui care a avut această calitate, înainte ca acesta să fi primit descărcare de la instanta tutelară pentru gestiunea sa. (2) Sunt exceptate situatiile în care reprezentantul ori, după caz, ocrotitorul legal este sotul, descendentul, ascendentul, fratele sau sora dispunătorului. Incapacităti speciale Art.748 – (1) Sunt lovite de nulitate absolută liberalitătile făcute de dispunător medicilor, farmacistilor sau altor persoane, cât timp îi acordă îngrijiri de specialitate pentru boala de care acesta a murit. De asemenea, sunt lovite de nulitate absolută si liberalitătile făcute proprietarului, administratorului sau salariatului unei unităti sanitare ori al serviciilor de asistentă socială, dacă au fost făcute în perioada în care dispunătorul era îngrijit în cadrul acestora pentru boala de care a murit ori beneficia de serviciile lor. (2) Sunt exceptate de la prevederile alin.(1): a) dispozitiile cu titlu gratuit făcute sotului, rudelor în linie dreaptă sau colateralilor privilegiati; b) dispozitiile cu titlu gratuit făcute altor rude până la al patrulea grad inclusiv, dacă dispunătorul nu are sot si nici mostenitori în linie dreaptă sau colaterali privilegiati. (3) Dispozitiile alin.(1) si (2) sunt aplicabile si în privinta preotilor sau a altor oficianti ai unui cult religios. (4) Liberalitatea făcută unui membru al familiei de primire în perioada în care donatorul locuieste cu aceasta este lovită de nulitate relativă.Sanctiunea în caz de Art.749 – (1) Dispozitiile în favoarea persoanelor si în conditiile prevăzute simulatie de art.747 si 748 sunt lovite de nulitate relativă sau, după caz, absolută, fie că ar fi deghizate sub forma unui contract oneros fie că ar fi făcute pe numele unei persoane interpuse. (2) Sunt prezumate persoane interpuse: ascendentii, descendentii si sotul persoanei incapabile, precum si ascendentii si, dacă este cazul, descendentii sotului acesteia. Conditiile si sarcinile Art.750 – În orice dispozitie între vii sau testamentară, conditiile si sarcinile imposibile, ilicite sau imorale vor fi considerate ca nescrise, în afara cazului în care acestea constituie motivul determinant al liberalitătii. Substitutia indirectă Art.751 – (1) Dispozitia din actul de liberalitate care obligă pe beneficiarul (fideicomisară) liberalitătii să conserve bunurile primite si să le transmită, la moartea sa, în tot sau în parte, unei alte persoane desemnate tot de dispunător, este lovită de nulitate absolută în ceea ce priveste clauza de substituire. (2) În substitutiile fideicomisare prevăzute în testament, ineficacitatea uneia dintre liberalităti, intervenită până la deschiderea succesiunii dispunătorului, evită incidenta sanctiunii în privinta celeilalte liberalităti. Substitutia directă Art.752 – Este permisă dispozitia prin care dispunătorul desemnează, pe (vulgară) lângă primul gratificat, o tertă persoană care să beneficieze de liberalitate în cazul în care primul gratificat nu poate sau nu vrea să primească. Dubla liberalitate în Art.753 – Este de asemenea permisă dispozitia între vii sau dispozitia uzufruct si nudă testamentară prin care uzufructul se conferă unei persoane si nuda proprietate proprietate alteia. Liberalitatea Art.754 – Este permisă instituirea de către dispunător a două persoane sub alternativă (dublu una si aceeasi conditie, pentru una dintre ele conditia fiind rezolutorie, iar conditională) pentru cealaltă suspensivă. Liberalitatea rămăsitei Art.755 – Dispozitia prin care se lasă bunuri unui prim gratificat, cu obligatia că ceea ce va rămâne la decesul acestuia să fie cules de un tert beneficiar ales de către dispunător este lovită de nulitate în ceea ce priveste obligatia primului gratificat. Revizuirea conditiilor si Art.756 – Dacă, din cauza unor situatii imprevizibile, ivite după momentul sarcinilor acceptării liberalitătii, executarea sarcinii devine imposibilă sau foarte oneroasă pentru beneficiarul liberalitătii, instanta poate, după ascultarea celor în cauză, să revoce ori să modifice sarcina – tinând cont de valoarea liberalitătii, de intentia dispunătorului sau de circumstante. Solutionarea cererii Art.757 – (1) Judecătorul sesizat cu cererea de revizuire, poate dispune modificări cantitative sau calitative ale prestatiilor grevând liberalitatea, inspirându-se din intentia dispunătorului, sau, să le regrupeze cu prestatii analoge rezultând din alte liberalităti. (2) El poate autoriza înstrăinarea partială sau totală a obiectului liberalitătii, ordonând ca pretul să fie folosit în scopuri conforme cu vointa dispunătorului, precum si orice alte măsuri ce să mentină pe cât posibil destinatia urmărită de acesta. Reconsiderarea Art.758 – Dacă, ulterior revizuirii, executarea conditiilor sau a sarcinilor,revizuirii astfel cum fusese initial prevăzută, redevine posibilă, aceasta va putea fi cerută de către persoana interesată. Considerarea unor Art.759 – (1) Este considerată ca nescrisă orice clauză prin care dispunătorul clauze ca nescrise privează de liberalitate pe cel care ar pune în discutie validitatea unei clauze de inalienabilitate sau ar cere autorizatia de a înstrăina, ori, ar solicita revizuirea conditiilor si sarcinilor. (2) Este de asemenea considerată nescrisă exheredarea ce ia forma unei sanctiuni pentru aceleasi motive, precum si exheredarea edictată de dispunător împotriva celor care ar contesta în mod just liberalitatea. Confirmarea Art.760 – Confirmarea unei liberalităti, de către succesorii dispunătorului, liberalitătilor după moartea acestuia, atrage renuntarea la dreptul de a opune viciile de formă sau alte cauze de nulitate. Capitolul III Donatia Sectiunea 1 Încheierea contractului Forma donatiei Art.761 – (1) Donatia se încheie prin înscris autentic, sub sanctiunea nulitătii absolute. (2) Nu sunt supuse acestei dispozitii donatiile indirecte, cele deghizate si darurile manuale. (3) Bunurile mobile care fac obiectul donatiei trebuie enumerate si evaluate într-un act estimativ subsemnat de părti, sub sanctiunea imposibilitătii absolute de a proba liberalitatea. Formarea contractului Art.762 – (1) Oferta de donatie poate fi revocată cât timp donatorul nu a luat la cunostintă de acceptarea donatarului. Incapacitatea sau decesul donatorului atrag caducitatea acceptării. (2) Oferta nu mai poate fi acceptată după moartea destinatarului ei. Mostenitorii donatarului pot însă comunica acceptarea făcută de acesta. (3) Oferta de donatie făcută unei persoane lipsită de capacitate de exercitiu se acceptă de către reprezentantul legal. (4) Oferta de donatie făcută unei persoane cu capacitate de exercitiu restrânsă poate fi acceptată de către aceasta cu încuviintarea ocrotitorului legal. Promisiunea de donatie Art.763 – Promisiunea de donatie nu conferă părtii decât dreptul de a pretinde daune-interese promitentului care nu-si respectă obligatia, cu conditia de a fi probată precum orice donatie perfectată. Nulitatea donatiei Art.764 - Este lovită de nulitate donatia: pentru încălcarea dacă a fost făcută sub conditie pur potestativă, a cărei realizare depinde principiului exclusiv de vointa donatorului; irevocabilitătii care impune donatarului plata datoriilor pe care donatorul le-ar contracta în viitor, dacă valoarea acestora nu este specificată în contractul de donatie; prin care donatorul îsi rezervă dreptul de a denunta unilateral contractul; dacă donatorul si-a rezervat dreptul de a dispune de bunul donat, chiar dacă donatorul moare fără să fi dispus de acel bun. Dacă rezerva vizează doar oparte din bunurile donate, nulitatea operează numai în privinta acesteia. Reîntoarcerea Art.765 – (1) Donatorul poate stipula întoarcerea bunurilor dăruite, dacă conventională donatarul, sau atât acesta cât si descendentii săi, ar deceda înaintea lui. (2) Aceste stipulatii nu se pot face decât în favoarea donatorului. (3) Dreptul de întoarcere, în ce priveste imobilele, se va nota în cartea funciară. Sectiunea a2-a Efectele donatiei Răspunderea Art.766 – În executarea donatiei, dispunătorul răspunde numai pentru dol si donatorului culpă gravă. Garantia pentru Art.767 – (1) Donatorul nu răspunde pentru evictiune decât dacă a promis evictiune expres garantia. (2) El răspunde când evictiunea decurge din fapta sa sau din dolul său. La donatiile cu sarcini, garantia se întinde până la concurenta acestora. Garantia pentru vicii Art.768 – (1) Donatorul nu răspunde pentru viciile ascunse afectând bunul ascunse donat. (2) Totusi, el este tinut să repare prejudiciul cauzat donatarului, dacă a cunoscut viciile la încheierea contractului si nu le-a adus la cunostinta donatarului înainte de predare. (3) Dacă donatia este cu sarcină, donatorul răspunde pentru viciile ascunse în limita valorii sarcinii. Sectiunea a 3-a Revocarea donatiei Cauze de revocare Art.769 – Donatia poate fi revocată pentru neîndeplinirea culpabilă a sarcinilor cu care s-a făcut si pentru ingratitudine. Modul de operare Art.770 – Revocarea pentru neîndeplinirea sarcinilor si pentru ingratitudine nu operează de drept. Neîndeplinirea sarcinii Art.771 – (1) Dacă donatarul nu îndeplineste sarcina la care s-a obligat, donatorul sau succesorii săi în drepturi pot cere fie executarea sarcinii, fie revocarea donatiei. (2) În cazul în care sarcina a fost stipulată în favoarea unui tert, acesta poate cere numai executarea sarcinii. (3) Dreptul la actiunea prin care se solicită executarea sarcinii sau revocarea donatiei se prescrie în termen de 3 ani de la data la care sarcina trebuia executată. Dacă în contractul de donatie nu se mentionează termenul în care sarcina trebuie executată, prescriptia începe să curgă de la data încheierii donatiei. Întinderea obligatiei de Art.772 – Donatarul este tinut să îndeplinească sarcina numai în măsura executare valorii donatiei, raportată la data când aceasta trebuia îndeplinită. Efecte Art.773 – Când donatia este revocată pentru neîndeplinirea sarcinilor, bunulreintră în patrimoniul donatorului liber de orice drepturi constituite între timp asupra lui, dispozitiile art.669 fiind, însă, aplicabile. Ingratitudinea Art.774 – Donatia se revocă pentru ingratitudine în următoarele cazuri: a) dacă donatarul a atentat la viata donatorului, a unei persoane apropiate lui sau, stiind că altii intentionează să atenteze, nu l-a înstiintat; b) dacă se face vinovat de fapte penale, cruzimi sau injurii grave fată de donator; c) dacă refuză donatorului ajuns în nevoie acordarea de alimente, în limitele venitului corespunzător al bunurilor dăruite si neputând depăsi valoarea actuală a donatiei. Cererea de revocare Art.775 – (1) Dreptul la actiunea prin care se solicită revocarea pentru pentru ingratitudine ingratitudine se prescrie în termen de un an de la data săvârsirii faptei imputate donatarului sau din ziua în care aceasta a putut fi cunoscută de donator. (2) Actiunea în revocare pentru ingratitudine poate fi exercitată numai împotriva donatarului. Dacă donatarul moare după introducerea actiunii, aceasta poate fi continuată împotriva mostenitorilor. (3) Cererea de revocare nu poate fi introdusă de succesorii donatorului, cu exceptia cazului în care donatorul a devenit incapabil sau a decedat în termenul prevăzut la alin.(1). (4) Actiunea pornită de donator poate fi continuată de mostenitorii acestuia. Efecte Art.776 – (1) Revocarea pentru ingratitudine nu infirmă drepturile reale dobândite cu titlu oneros, asupra unui imobil cuprins în donatie, de către un tert de bună credintă care s-a încrezut în cartea funciară. Dobândirea tertului trebuie să fi fost anterioară notării în cartea funciară a cererii de revocare. (2) În caz de revocare pentru ingratitudine, donatarul va fi obligat să întoarcă valoarea bunurilor înstrăinate, socotită la data solutionării cauzei; el va fi obligat de asemenea să restituie fructele sau veniturile percepute de la data faptei de ingratitudine. Exceptie Art.777 – Donatiile făcute viitorilor soti sau unuia dintre ei în vederea căsătoriei nu sunt revocabile pentru ingratitudine. Sectiunea a 4-a Donatiile făcute viitorilor soti în vederea căsătoriei si donatiile între soti Donatiile în vederea Art.778 – Donatiile făcute viitorilor soti sau unuia dintre ei în vederea căsătoriei încheierii căsătoriei nu mai produc efecte în cazul în care căsătoria nu se încheie sau este anulată. Revocabilitatea Art.779 – Orice donatie făcută între soti în timpul căsătoriei este revocabilă. donatiei între soti Simulatia Art.780 – (1) Orice donatie deghizată sau prin persoană interpusă ce ar atenta la revocabilitatea donatiilor între soti este nulă. (2) Sunt considerate persoane interpuse copiii si orice rudă a donatarului, la a cărei succesiune ar avea vocatie în momentul realizării donatiei simulate.Capitolul IV Despre testament Sectiunea 1 Dispozitii generale Capacitatea Art.781 – Orice persoană este capabilă de a da si primi prin testament, cu testamentară observarea regulilor privind capacitatea. Incapacităti Art.782 – (1) Persoana lipsită de capacitate de exercitiu nu poate dispune testamentare speciale prin testament. (2) Minorul cu capacitate de exercitiu restrânsă poate dispune prin testament numai de jumătate din bunurile de care ar putea dispune dacă ar fi major. (3) Sunt anulabile dispozitiile în favoarea persoanelor abilitate de lege să conlucreze la întocmirea testamentului. Incapacitatea se extinde si asupra sotului, descendentilor si ascendentilor acestora, precum si asupra ascendentilor si, dacă este cazul, descendentilor sotului. Testamentul conjunctiv Art.783 – Sub sanctiunea nulitătii absolute, două sau mai multe persoane nu pot să testeze, prin acelasi act, una în favoarea celeilalte sau în favoarea unui tert. Continutul Art.784– Testamentul contine dispozitiile referitoare la patrimoniul testamentului succesoral sau la bunurile ce fac parte din acesta, precum si la desemnarea directă sau indirectă a legatarului. Alături de aceste dispozitii sau chiar si în lipsa unor asemenea dispozitii, testamentul poate să contină dispozitii referitoare la împărteală, la revocarea dispozitiilor testamentare anterioare, la exheredarea unui succesibil, numirea de executori testamentari, sarcini impuse legatarilor sau mostenitorilor legali, recunoasterea unui copil si alte dispozitii de ultimă vointă. Proba testamentului Art.785 – (1) Legatarul ce pretinde vreun drept succesoral trebuie să dovedească existenta si continutul testamentului în una din formele prevăzute de lege. (2) Dacă testamentul a dispărut printr-un caz fortuit sau de fortă majoră ori prin fapta unui tert, fie după moartea dispunătorului fie în timpul vietii – dar fără ca acesta să-i fi cunoscut disparitia, valabilitatea formei si cuprinsul testamentului vor putea fi dovedite prin orice mijloc de probă. Interpretarea Art.786 – (1) Normele de interpretare a contractelor sunt aplicabile testamentului testamentelor, în măsura în care sunt compatibile cu caracterele juridice ale testamentului. (2) Elementele extrinseci actului testamentar pot fi folosite numai în măsura în care se coroborează cu cele intrinseci. (3) Legatul făcut creditorului nu este prezumat a fi făcut în compensatia creantei sale. Sectiunea a 2-a Formele testamentului Formele testamentului Art.787 – Testamentul poate fi olograf sau autentic. ordinarTestamentul olograf Art.788 – Sub sanctiunea nulitătii absolute, testamentul olograf trebuie scris în întregime, datat si semnat de testator, exclusiv prin scriere de mână. Deschiderea Art.789 – (1) Testamentul olograf, înainte de a fi executat, se va prezenta testamentului olograf notarului în a cărui rază teritorială s-a deschis succesiunea. (2) Acesta va constata pe loc prin proces verbal deschiderea testamentului si starea în care se găseste si îl va depune la dosarul succesoral. (3) Cei îndreptătiti pot primi copii legalizate ale testamentului olograf. După finalizarea procedurii succesorale, originalul testamentului se predă legatarilor potrivit conventiei dintre ei. Testamentul autentic Art.790 – (1) Testamentul autentic este testamentul întocmit de testator în prezenta notarului public, testatorul putând fi asistat de unul sau de doi martori. (2) Testamentul autentic este alcătuit din continutul legatelor si a altor dispozitii, cu respectarea legii, urmat de încheierea de autentificare întocmită de notarul public care, pentru validitatea testamentului, trebuie să contină elementele prevăzute de lege. Întocmirea Art.791 – (1) Testatorul îsi dictează dispozitiile în fata notarului, care se testamentului autentic îngrijeste de scrierea actului si apoi i-l citeste sau, după caz, i-l dă să-l citească, mentionându-se expres îndeplinirea acestor formalităti. Dacă dispunătorul îsi redactase deja actul de ultimă vointă, testamentul autentic îi va fi citit de către notar. (2) După citire, dispunătorul trebuie să declare că actul exprimă ultima sa vointă. (3) Testamentul este apoi semnat de către testator iar încheierea de autentificare de către notar. Ambii semnează imediat, unul după altul, unul în prezenta celuilalt. Testamentul autentic în Art.792 – (1) În cazul în care testatorul nu poate semna, în act se va face o situatii particulare mentiune corespunzătoare, arătându-se si cauza de împiedicare. Mentiunea va fi citită testatorului de către notar, în prezenta a doi martori, această formalitate suplinind absenta semnăturii testatorului. (2) Declaratia de vointă a surdului, mutului sau surdomutului, stiutori de carte, se va da în scris în fata notarului public, prin înscrierea de către parte, înaintea semnăturii, a mentiunii "consimt la prezentul act, pe care l-am citit". (3) Dacă surdul, mutul sau surdomutul se găsesc din orice motiv în imposibilitate de a scrie, declaratia de vointă se va lua prin interpret, dispozitiile alin.(1) aplicându-se în mod corespunzător. (4) Pentru a lua consimtământul unui nevăzător, notarul public va întreba dacă a auzit bine când i s-a citit cuprinsul testamentului, consemnând acestea în încheierea de autentificare. Testamentele Art.793 – (1) Se poate redacta în mod valabil un testament în următoarele privilegiate situatii speciale: a) în fata autoritătii civile locale, în caz de epidemii, catastrofe, războaie sau alte asemenea împrejurări exceptionale; b) în fata comandantului vasului sau a celui ce-l înlocuieste, dacă testatorul se află la bordul unui vas sub pavilion al României, în cursul unei călătorii maritime sau fluviale. Dispunerea testamentară la bordul unei aeronave este supusă aceluiasi regim si conditii.c) în fata comandantului unitătii militare ori a celui care îl înlocuieste, dacă testatorul este militar sau, fără a avea această calitate, prestează servicii în interesul fortelor armate ale României. d) în fata directorului, medicului sef al institutiei sanitare sau a medicului sef al serviciului ori, în lipsa acestora, în fata medicului de gardă, cât timp dispunătorul este internat într-o institutie sanitară. (2) În toate cazurile de la alin.(1), este obligatorie prezenta a doi martori. (3) Testamentul privilegiat trebuie scris în întregime, datat si semnat de mâna testatorului. Dacă acesta nu poate scrie sau nu poate semna, agentii instrumentatori prevăzuti la alin.(1) vor redacta testamentul si vor face o mentiune corespunzătoare despre cauza care l-a împiedicat pe testator să scrie sau să semneze. (4) În toate cazurile, testamentul privilegiat se semnează de agentul instrumentator si de cei doi martori. Dacă unul dintre martori nu poate semna se va face mentiune despre aceasta. (5) Dispozitiile alin.(3) si (4) sunt prevăzute sub sanctiunea nulitătii absolute. (6) Testamentul privilegiat este asimilat si urmează regimul juridic al testamentului autentic. Caducitatea Art.794 – (1) Testamentul privilegiat devine caduc la 15 zile de la data când testamentelor dispunătorul ar fi putut să testeze în vreuna din formele ordinare. privilegiate (2) Prevederile alin.(1) nu se aplică dispozitiei testamentare prin care se recunoaste un copil. Testamentul sumelor si Art.795 –Dispozitiile testamentare privind sumele de bani, valorile sau valorilor depozitate titlurile de valoare depuse la institutii specializate sunt valabile în formele simplificate prevăzute de legile speciale vizând respectivele institutii. Conversiunea Art.796 – Un testament nul din cauza unui viciu de formă produce efecte dacă întruneste conditiile prevăzute de lege pentru vreuna din celelalte forme prevăzute de lege. Sectiunea a 3-a Despre legate Notiune Art.797 – (1) Legatul este dispozitia testamentară prin care testatorul desemnează una sau mai multe persoane care la decesul său vor dobândi cu titlu gratuit întregul său patrimoniu, o fractiune din acesta sau anumite bunuri determinate. (2) Oricare ar fi denumirea dată de testator dispozitiilor sale, acestea vor produce efecte după regulile stabilite pentru legatele universale, cu titlu universal sau cu titlu particular. (3) Legatul poate fi pur si simplu, cu termen, sub conditie sau cu sarcină. Legatul universal Art.798 –Legatul universal este dispozitia care conferă legatarului vocatie la întreaga succesiune. Legatul cu titlu Art.799 – (1) Legatul cu titlu universal conferă legatarului vocatie la o universal fractiune a succesiunii. (2) Prin fractiune a succesiunii se întelege: proprietatea unei cote-părti din aceasta, un dezmembrământ al proprietătii asupra totalitătii sau a unei cote-părti din succesiune, respectiv proprietatea sau un dezmembrământ asupra totalitătii ori asupra unei cote-părti din universalitatea bunurilor de orice natură si provenientă. Legatul cu titlu Art.800 – Legatul cu titlu particular conferă legatarului vocatie la unul sau particular mai multe bunuri determinate, privite izolat, ori la una sau mai multe creante. Sectiunea a 4-a Efectele legatelor Fructele si veniturile Art.801 –(1) Legatarul universal are dreptul la fructele si veniturile bunurilor bunurilor cuprinse în succesorale numai din ziua în care a cerut punerea sa în posesiune sau din legat ziua în care a exercitat posesiunea mostenirii cu consimtământul mostenitorilor rezervatari. El are însă dreptul la fructe si venituri de la data deschiderii succesiunii dacă nu există mostenitori legali. (2) Legatarul cu titlu universal are dreptul la fructele si veniturile bunurilor succesorale numai din ziua în care a cerut punerea sa în posesiune sau din ziua în care a intrat în posesiune prin bună învoială. (3) Legatarul cu titlu particular are dreptul la fructele si veniturile bunurilor cuprinse în legat din ziua în care a solicitat predarea legatului sau din ziua în care legatul a fost predat amiabil, afară de cazul în care testatorul a dispus altfel. Drepturile legatarului Art.802 – (1) Legatarul cu titlu particular al unui bun individual determinat cu titlu particular dobândeste proprietatea acestuia de la data deschiderii succesiunii. (2) Legatarul cu titlu particular al unor bunuri de gen este titularul unei creante împotriva succesiunii. Cel însărcinat cu plata acestui legat este obligat a da lucruri de o calitate cel putin medie. Onerozitatea excesivă a Art.803 – (1) Dacă legatarul nu poate îndeplini sarcina cu care este grevat legatului cu titlu fără a depăsi valoarea bunurilor primite în temeiul legatului său, se va putea particular elibera predând beneficiarului sarcinii bunurile ce i-au fost lăsate prin legat sau valoarea lor. (2) Valoarea bunurilor lăsate prin legat si a sarcinilor va fi aceea de la data deschiderii succesiunii. Accesoriile bunului Art.804 – (1) Bunul lăsat prin legat cu titlu particular se predă cu accesoriile lăsat prin legat cu titlu sale, în starea în care se găseste la decesul testatorului. particular (2) La fel se procedează când este vorba de un legat al valorilor mobiliare, al drepturilor ce le sunt atasate si nu au fost încă exercitate. (3) Legatul cuprinde si actiunea în despăgubire pentru prejudiciul adus bunului de către un tert după întocmirea testamentului. (4) Legatul unei bun care, după întocmirea testamentului, a cunoscut cresteri cantitative, calitative sau valorice prin alipirea sau achizitionarea altor bunuri se prezumă a viza întreg bunul sau complexul de bunuri rezultate, dacă formează o unitate functională. Legatul rentei viagere Art.805 – Când legatul constă într-o rentă viageră sau o pensie de sau al unei pensii de întretinere, aceasta este datorată din ziua deschiderii succesiunii. întretinereLegatul alternativ Art.806 – În cazul în care legatarului cu titlu particular i-a fost lăsat fie un bun, fie altul, alegerea revine celui tinut să execute legatul, dacă testatorul nu a conferit-o legatarului sau unui tert. Legatul bunului altuia Art.807 – (1)Când testatorul a lăsat legat bunul altuia, nestiind că bunul nu este al săi, legatul este nul. (2) Când testatorul a lăsat legat un bun despre care stia că nu este al său, cel însărcinat cu executarea legatului este obligat fie să dea lucrul în natură, fie valoarea acestuia de la data deschiderii succesiunii. Legatul conjunctiv Art.808– (1) Legatul cu titlu particular este prezumat a fi conjunctiv atunci când testatorul a lăsat, prin acelasi act sau prin acte diferite, un bun determinat individual sau generic mai multor legatari cu titlu particular, fără a preciza partea fiecăruia sau le-a repartizat cote-părti egale. (2) Dacă unul dintre legatari nu vrea sau nu poate să primească legatul, partea lui va profita celorlalti legatari. Cheltuielile de predare Art.809 – În lipsa unei dispozitii testamentare contrare, cheltuielile cererii a legatului pentru predarea legatului sunt în sarcina succesiunii, fără ca prin aceasta să se poată reduce rezerva succesorală legală. Dreptul de preferintă al Art.810 - (1) Creditorii mostenirii au dreptul să fie plătiti înaintea legatarilor. creditorilor mostenirii (2) Legatul care depăseste activul net al mostenirii va fi redus, în măsura fată de legatari depăsirii, la cererea creditorilor mostenirii sau a celui care îl datorează. (3) Mostenitorul care, fără a cunoaste anumite datorii sau sarcini ale mostenirii, a executat un legat, are drept la înapoiere, în măsura în care legatul urmează a fi redus. Sectiunea a 5-a Ineficacitatea testamentului Revocarea voluntară Art.811 –(1) Un testament nu poate fi revocat expres, în tot sau în parte, expresă decât printr-un act autentic sau printr-un testament subsecvent. (2) Ineficacitatea operează indiferent de forma ce o îmbracă testamentul revocatoriu. Revocarea voluntară Art.812 – (1) Distrugerea sau stergerea, prin radiere ori barare, a implicită testamentului olograf atrage revocarea, dacă se stabileste că a fost făcută de către testator. De asemenea, bararea sau stergerea unei dispozitii testamentare implică revocarea legatului la care acea dispozitie se referă. (2) Distrugerea sau pierderea testamentului cunoscută de testator, dacă era în măsură să-l refacă, atrage de asemenea revocarea. (3) Testamentul subsecvent nu revocă pe cel anterior decât în măsura în care contine dispozitii contrare sau incompatibile. Efectele revocării nu sunt înlăturate în caz de caducitate a testamentului subsecvent. Înstrăinarea sau Art.813 – (1) Orice înstrăinare a bunului lăsat prin legat cu titlu particular, distrugerea bunului făcută de către testator sub orice modalitate, revocă implicit legatul pentru lăsat prin legat cu titlu tot ceea ce s-a înstrăinat. Ineficacitatea înstrăinării nu afectează revocarea, particular decât dacă se datorează incapacitătii sau vicierii vointei testatorului înstrăinător. (2) Nu atrage incidenta acestor prevederi donatia făcută beneficiaruluilegatului. (3) Distrugerea voluntară de către testator a bunului ce formează obiectul legatului cu titlu particular revocă implicit legatul. Retractarea revocării Art.814 – (1) Dispozitia revocatorie poate fi retractată în mod expres prin act autentic sau printr-o formă testamentară. De asemenea, ea poate fi retractată tacit prin întocmirea unui nou testament care contine dispozitii de neconciliat cu revocarea anterioară. (2) Retractarea unei dispozitii revocatorii nu reînvie legatul, cu exceptia cazului în care testatorul si-a manifestat vointa în sens contrar sau dacă această intentie nu rezultă din împrejurările concrete. Revocarea Art.815 – (1) Revocarea judecătorească a legatului poate fi cerută în caz de judecătorească neîndeplinire culpabilă a sarcinii instituite de testator. Neîndeplinirea fortuită a sarcinii poate atrage revocarea numai dacă, potrivit vointei testatorului, eficacitatea legatului este conditionată de executarea sarcinii. (2) Revocarea judecătorească a legatului poate fi solicitată si pentru ingratitudine în următoarele cazuri: a) dacă legatarul a atentat la viata testatorului, a unei persoane apropiate lui sau, stiind că altii intentionează să atenteze, nu l-a înstiintat; b) dacă se face vinovat de fapte penale, cruzimi sau injurii grave fată de testator ori injurii grave la adresa memoriei testatorului. Termenul de Art.816 – (1) Dreptul la actiunea în revocarea judecătorească a legatului se introducere a cererii de prescrie în termen de 3 ani de la data deschiderii succesiunii sau, după caz, revocare de la data la care sarcina trebuia executată. (2) Dacă cererea de revocare se întemeiază pe o injurie gravă la adresa memoriei testatorului, dreptul la actiune se prescrie în termen de un an din ziua săvârsirii faptei. Caducitatea legatului Art.817– Orice legat devine caduc în următoarele cazuri: a) predecesul legatarului; b) incapacitatea legatarului la data deschiderii mostenirii de a primi legatul; c) renuntarea legatarului la succesiune; d) decesul legatarului înaintea împlinirii conditiei suspensive ce afecta legatul, dacă aceasta avea un caracter pur personal; e) pieirea totală a bunului ce formează obiectul legatului cu titlu particular din motive care nu tin de vointa testatorului, în timpul vietii testatorului sau înaintea împlinirii conditiei suspensive. Dreptul de acrescământ Art.818 – Ineficacitatea legatului datorată nulitătii, revocării, caducitătii, desfiintării pentru nerealizarea conditiei suspensive sau pentru împlinirea conditiei rezolutorii profită mostenitorilor ale căror drepturi succesorale ar fi fost micsorate prin existenta legatului sau care aveau obligatia să execute legatul, cu exceptia cazurilor prevăzute de art.764 si art.820 alin.(2). Legatul grefat pe un Art.819 – Cu exceptia cazului prevăzut de art.817 lit.e), caducitatea sau legat devenit caduc sau revocarea judecătorească a unui legat nu atrage ineficacitatea legatului care revocat pe cale se grefa pe acesta. Mostenitorii care beneficiază de dreptul de acrescământ judecătorească sunt obligati să execute legatul sarcină. Sectiunea a 6-aExecutiunea testamentară Desemnarea si misiunea Art.820 –(1) Testatorul poate numi una sau mai multe persoane, conferindu- executorului le împuternicirea necesară executării dispozitiilor testamentare. Desemnarea executorului testamentar poate fi conferită si unui tert. (2) Dacă au fost desemnati mai multi executori testamentari, unul singur va putea lucra în lipsa celorlalti. (3) Atributiile executorului încep în momentul în care acesta a acceptat însărcinarea printr-o declaratie notarială. Capacitatea Art.821 – Persoana lipsită de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de executorului exercitiu restrânsă nu poate fi executor testamentar. Dreptul de Art.822 - (1) Executorul testamentar are dreptul să administreze patrimoniul administrare succesoral, pe o perioadă de cel mult un an de la deschiderea succesiunii, chiar dacă testatorul nu i-a conferit în mod expres acest drept. Prin testament, dreptul de administrare poate fi restrâns doar la o parte din patrimoniul succesoral sau la un termen mai scurt. (2) Mostenitorii pot pune capăt administrării, în tot sau în parte, dacă oferă executorului testamentar sume suficiente pentru executarea legatelor sau dacă execută ei aceste legate. Atributiile executorului Art.823 –(1) Executorii testamentari au, printre altele, următoarele drepturi si obligatii : a) pot cere punerea sigiliilor, dacă sunt si mostenitori minori, pusi sub interdictie sau persoane dispărute; b) vor stărui a se face inventarul bunurilor succesorale în prezenta succesibililor prezumtivi sau în lipsa acestora, după ce au fost citati conform legii; c) vor cere instantei să le încuviinteze vânzarea bunurilor, în lipsă de sume suficiente pentru executarea legatelor. Vânzarea imobilelor succesorale este posibilă numai dacă nu există mostenitori rezervatari; d) se vor preocupa ca testamentele să se execute si, în caz de contestatie asupra executiei, pot să intervină pentru a sustine eficacitatea lor; e) vor plăti datoriile succesiunii dacă au fost împuterniciti în acest sens prin testament. În lipsa unei asemenea împuterniciri, executorul va putea achita datoriile numai cu încuviintarea instantei; f) vor încasa creantele succesorale. (2) Întinderea atributiilor conferite de testator nu poate merge până la determinarea bunurilor ce vor compune cotitatea disponibilă. De asemenea, nu se va putea decide de către executori oportunitatea predării partiale sau totale a legatelor. (3) Testatorul poate dispune ca executorul testamentar, când nu este un mostenitor sau un legatar, să procedeze la partajarea bunurilor. Împărteala astfel realizată este inopozabilă mostenitorilor ce nu au avizat-o prin prealabila aprobare a unui proiect înfătisat în acest sens de către executor. Transmiterea Art.824 – (1) Atributiile executorului testamentar nu trec la succesorii săi si executiunii nu pot fi cedate. (2) Misiunea executorului numit prin referire la o anumită functie poate fi continuată de către succesorul celui aflat în respectiva functie la deschiderea mostenirii.Obligatia de a da Art.825 – (1) Executorul testamentar, la sfârsitul fiecărui an si la încetarea socoteală si functiei sale, este dator să dea socoteală pentru gestiunea făcută. Această răspunderea obligatie persistă chiar dacă la succesiune nu vine nici un mostenitor executorului rezervatar. testamentar (2) Executorul testamentar răspunde, sub forma daunelor interese, de orice culpă comisă în legătură cu executarea dispozitiilor testamentare. (3) Dacă au fost desemnati mai multi executori testamentari, răspunderea acestora este solidar, cu exceptia cazului în care testatorul le-a împărtit atributiile si fiecare dintre ei s-a mărginit la misiunea încredintată sau dacă s-a ivit o urgentă pentru conservarea unui bun ori drept succesoral. Suportarea cheltuielilor Art.826 – Cheltuielile făcute de executorul testamentar în exercitarea atributiilor sale sunt în sarcina succesiunii. Încetarea executiunii Art.827 – Executiunea testamentară poate înceta: a) prin îndeplinirea sau imposibilitatea aducerii la îndeplinire a misiunii primite; b) prin renuntare notarială; c) prin decesul executorului testamentar; d) prin punerea sub interdictie a executorului testamentar; e) prin revocarea de către instantă a executorului neglijent sau abuziv în îndeplinirea atributiilor sale; f) prin expirarea termenului în care se exercită dreptul de administrare, afară de cazul în care instanta decide prelungirea termenului. Capitolul V Rezerva succesorală si reductiunea liberalitătilor excesive Sectiunea 1 Rezerva succesorală Notiunea de rezerva Art.828 – Rezerva succesorală este partea din patrimoniul celui care lasă succesorală mostenirea la care mostenitorii rezervatari au dreptul în virtutea legii, împotriva vointei defunctului manifestată prin liberalităti. Mostenitorii Art.829 – Sunt mostenitori rezervatari: sotul supravietuitor, descendentii si rezervatari ascendentii privilegiati ai defunctului. Întinderea rezervei Art.830 – (1) Rezerva succesorală a fiecărui mostenitor rezervatar este de succesorale jumătate din cota succesorală care i s-ar fi cuvenit ca mostenitor legal. (2) Liberalitătile făcute de defunct nu pot atinge rezerva succesorală, ci trebuie să se încadreze în cotitatea disponibilă. Sectiunea a 2 a Reductiunea liberalitătilor excesive Stabilirea rezervei Art.831 – (1) Valoarea masei succesorale, în functie de care se determină succesorale si a cotitătii rezerva succesorală si cotitatea disponibilă, se stabileste astfel: disponibile a) determinarea activului brut al mostenirii, prin însumarea valorii bunurilor existente în patrimoniul succesoral la data deschiderii mostenirii;b) determinarea activului net al mostenirii, prin scăderea pasivului succesoral din activul brut; c) reunirea fictivă, doar pentru calcul, la activul net, a valorii donatiilor făcute de cel care lasă mostenirea, valoare socotită la data deschiderii succesiunii, tinându-se însă cont de starea bunului în momentul efectuării donatiei. (2) Nu se va tine seama în stabilirea rezervei, în măsura în care nu sunt excesive, de darurile obisnuite, de donatiile remuneratorii, de sumele cheltuite pentru întretinerea sau, dacă este cazul, formarea profesională a descendentilor, a părintilor sau a sotului si nici de cheltuielile de nuntă. (3) Până la dovada contrară, înstrăinarea cu titlu oneros către un succesibil în linie dreaptă este prezumată a fi donatie dacă înstrăinarea s-a făcut cu rezerva uzufructului, uzului ori abitatiei sau cu sarcina întretinerii ori a unei rente viagere. (4) La valoarea stabilită potrivit alin.(1) se raportează cota care potrivit legii reprezintă rezerva succesorală, tinând-se cont numai de mostenitorii rezervatari care au acceptat succesiunea. Liberalitătile excesive. Art.832 – (1) Liberalitătile care încalcă rezerva succesorală sunt supuse Căi de realizare a reductiunii. reductiunii. Prescriptia (2) Reductiunea liberalitătilor excesive se poate realiza prin buna învoială a celor interesati, consemnată într-un act autentic sau în certificatul de mostenitor. (3) În lipsa unei asemenea învoieli, reductiunea se dispune de instanta judecătorească, sesizată fie printr-o actiune îndreptată împotriva beneficiarului liberalitătii, fie printr-o cerere reconventională formulată în procesul în care beneficiarul liberalitătii solicită executarea acesteia. (4) În cazul unei pluralităti de mostenitori rezervatari, reductiunea operează numai în limita cotei de rezervă cuvenite celui care a cerut-o si profită numai acestuia. (5) Dreptul la actiunea în reductiunea liberalitătilor excesive se prescrie în termen de trei ani de la data deschiderii succesiunii sau, după caz, de la data la care mostenitorii rezervatari au pierdut posesiunea bunurilor care formează obiectul liberalitătilor. (6) În cazul liberalitătilor a căror existentă nu a fost cunoscută de mostenitorii rezervatari din motive neimputabile lor, termenul de prescriptie începe să curgă de la data când au cunoscut sau trebuiau sa cunoască existenta acestora. Persoanele care pot Art.833 – Reductiunea liberalitătilor excesive poate fi cerută numai de către cere reductiunea mostenitorii rezervatari, de succesorii universali sau cu titlu universal ai acestora, precum si de creditorii chirografari ai mostenitorilor rezervatari. Ordinea reductiunii Art.834 – (1) Legatele se reduc înaintea donatiilor. (2) Legatele se reduc toate deodată si proportional, afară dacă testatorul a dispus că anumite legate vor avea preferintă, caz în care vor fi reduse mai întâi celelalte legate. (3) Donatiile se reduc succesiv, în ordinea inversă datei lor, începând cu cea mai nouă. Efectele reductiunii Art.835 – (1) Reductiunea are ca efect ineficacitatea legatelor sau, după caz, desfiintarea donatiilor în măsura necesară întregirii rezervei succesorale. (2) Întregirea rezervei, ca urmare a reductiunii, se realizează în natură.(3) Reductiunea se realizează prin echivalent în cazul în care, înainte de deschiderea succesiunii, donatarul a înstrăinat bunul ori a constituit asupra lui drepturi reale, precum si atunci când bunul a pierit dintr-o cauză imputabilă donatarului. (4) Când donatia supusă reductiunii a fost făcută unui mostenitor rezervatar care nu este obligat la raportul donatiei, acesta va putea scădea partea cu care ar trebui sa se reducă donatia din partea ce i s-ar cuveni ca mostenitor rezervatar. (5) Dacă donatia are ca obiect un imobil, iar partea supusă reductiunii reprezintă mai putin de jumătate din valoarea imobilului, donatarul rezervatar poate păstra imobilul iar reductiunea necesară întregirii rezervei celorlalti mostenitori rezervatari se va face prin luare mai putin sau prin echivalent bănesc. (6) Gratificatul păstrează fructele si veniturile părtii care depăseste cotitatea disponibilă percepute până la data la care cei îndreptătiti au cerut reductiunea. Reductiunea unor Art.836 – (1) Dacă donatia sau legatul are ca obiect un uzufruct, uz ori liberalităti speciale abitatie sau o rentă ori întretinere viageră, mostenitorii rezervatari au facultatea de a executa liberalitatea asa cum a fost prevăzută sau de a abandona proprietatea cotitătii disponibile, ori de a solicita reductiunea potrivit dreptului comun. (2) Dacă mostenitorii rezervatari nu se înteleg asupra optiunii, reductiunea se va face potrivit dreptului comun. Imputarea Art.837 – (1) Dacă beneficiarul liberalitătii nu este mostenitor rezervatar, liberalitătilor liberalitatea primită se impută asupra cotitătii disponibile, iar dacă o depăseste este supusă reductiunii. (2) Dacă gratificatul este mostenitor rezervatar si liberalitatea nu este supusă raportului, ea se impută asupra cotitătii disponibile, iar eventualul excedent este supus reductiunii, neputându-se imputa asupra cotei de rezervă la care are dreptul gratificatul. (3) Dacă există mai multe liberalităti nesupuse raportului, imputarea se face tinând seama si de ordinea reductiunii liberalitătilor excesive. (4) Dacă gratificatul este mostenitor rezervatar si liberalitatea este supusă raportului, ea se impută asupra rezervei celui gratificat, iar eventualul excedent se impută asupra cotitătii disponibile, afară de cazul în care dispunătorul nu a stipulat imputarea asupra rezervei globale. Titlul IV Transmisiunea si împărteala succesiunii Capitolul I Transmisiunea succesiunii Sectiunea 1 Dispozitii generale Optiunea succesorală Art.838 – Cel chemat la succesiune în temeiul legii sau al vointei defunctului o poate accepta sau poate renunta la ea.Actul de optiune Art.839 – Optiunea succesorală este indivizibilă si nu poate fi afectată de nici o modalitate. Vocatia ereditară Art.840 – (1) Succesorul cu vocatie multiplă, legală sau testamentară, are multiplă pentru fiecare dintre acestea un drept distinct. (2) Cel instituit mostenitor prin testament si chemat totodată ca mostenitor legal, va putea accepta succesiunea sau renunta la ea în oricare din aceste calităti, dar numai pentru partea corespunzătoare fiecăreia dintre ele. (3) Totodată, cel instituit mostenitor prin testament care, în lipsa unei atare dispozitii, ar fi fost chemat la mostenire ca mostenitor legal, poate să renunte la succesiune ca mostenitor instituit si să accepte ca mostenitor legal. (4) Cu toate acestea, cel care vine la succesiune atât în calitate de sot cât si în calitate de rudă în linie colaterală, nu poate să renunte la succesiunea cuvenită în una din aceste calităti si s-o accepte pe cealaltă. Prescriptia dreptului de Art.841 - (1) Dreptul de optiune succesorală se prescrie în termen de 6 luni optiune succesorală de la data deschiderii succesiunii. (2) Termenul de prescriptie curge de la data: a) nasterii celui chemat la mostenire, dacă nasterea s-a produs după deschiderea succesiunii; b) înregistrării mortii în registrul de stare civilă, dacă înregistrarea se face în temeiul unei hotărâri judecătoresti de declarare a mortii celui care lasă mostenirea, afară numai dacă succesibilul a cunoscut faptul mortii sau hotărârea de declarare a mortii la o dată anterioară, când va curge termenul de la această din urmă dată c) la care legatarul a cunoscut sau trebuia să cunoască testamentul prin care a fost instituit ca legatar, dacă acesta este descoperit după deschiderea succesiunii; d) la care succesibilul a cunoscut sau trebuia să cunoască legătura de rudenie pe care se întemeiază vocatia sa succesorală, dacă el a cunoscut-o după deschiderea succesiunii. (3) Pentru mostenitorii legali din clasele subsecvente, termenul de prescriptie este de 2 luni si începe să curgă de la data expirării termenului în care succesibilii din clasa anterioară puteau să-si exercite dreptul de optiune succesorală, dispozitiile alin.(2) lit.a) si d) fiind aplicabile. (4) Pentru succesibilul în grad mai îndepărtat cu defunctul, termenul de prescriptie este de 2 luni si începe să curgă de la data expirării termenului în care succesibilul din aceeasi clasă în grad mai apropiat cu defunctul putea să-si exercite dreptul de optiune succesorală. Dispozitiile alin.(2) lit.a) si b) sunt aplicabile. (5) Succesibilul care nu a acceptat succesiunea în termenul de prescriptie a dreptului de optiune succesorală este considerat străin de mostenire. Retransmiterea Art.842– (1) Când cel căruia i se cuvine o succesiune a decedat înainte de a- dreptului de optiune si fi exercitat optiunea, mostenitorii săi o pot exercită în intervalul de timp care le revine pentru a alege în privinta succesiunii autorului lor. (2) Fiecare dintre mostenitorii succesibilului îsi exercită separat propria optiune; partea mostenitorului care renuntă în măsura părtii sale de mostenire profită celorlalti mostenitori ai autorului său. (3) Renuntarea la succesiunea transmitătorului include renuntarea la succesiunea primului defunct.Sectiunea a 2-a Acceptarea succesiunii Libertatea acceptării Art.843 – Cu exceptia cazurilor expres prevăzute de lege, nimeni nu poate fi succesiunii obligat să accepte o succesiune ce i se cuvine. Creditorii succesibilului pot totusi exercita optiunea pe cale oblică. Felurile acceptării Art.844 - (1) Acceptarea poate fi expresă sau tacită. (2) Este expresă când se însuseste titlul sau calitatea de mostenitor printr-un înscris; este tacită când succesibilul face un act sau fapt pe care n-ar putea să-l facă decât în calitate de succesor si care lasă a se presupune neapărat intentia sa de acceptare. Acte cu valoare de Art.845 – (1) Actele de dispozitie juridică asupra drepturilor succesorale acceptare tacită implică acceptare. Sunt astfel de acte: 1) cesionarea, cu titlu gratuit sau oneros, de către succesibil a drepturilor ce le are într-o succesiune; 2) renuntarea, chiar gratuită, în folosul unuia sau mai multor succesori; 3) renuntarea oneroasă în folosul tuturor succesorilor, fără deosebire. (2) Pot avea valoare de acceptare tacită: renuntarea gratuită în folosul tuturor succesorilor, actele de dispozitie, administrare definitivă sau folosintă asupra bunurilor succesorale. (3) Actele de conservare, supraveghere si de administrare provizorie nu valorează acceptare, dacă cel ce le-a făcut nu si-a asumat titlul sau calitatea de succesor. Efectele acceptării Art.846 – (1) Acceptarea consolidează transmisiunea care s-a realizat de plin drept în momentul decesului. (2) Mostenitorii legali si legatarii universali sau cu titlu universal răspund pentru datoriile transmise prin succesiune numai în limita valorii pe care bunurile mostenirii o au la data deschiderii acesteia si numai cu bunurile succesorale, proportional cu partea ereditară a fiecăruia. (3) Legatarul cu titlu particular nu este obligat să suporte datoriile si sarcinile succesiunii. Prin exceptie, el răspunde pentru pasivul succesoral, însă numai în limita valorii bunului sau bunurilor ce formează obiectul legatului, valoare socotită la data deschiderii succesiunii, dacă testatorul a dispus în mod expres în acest sens sau a grevat bunul ori bunurile respective cu garantii sau alte sarcini reale, precum si atunci când legatul are ca obiect un grup de bunuri cuprinzând atât drepturi cât si obligatii. Întocmirea inventarului Art.847 – (1) Creditorii mostenirii pot cere notarului competent să dispună efectuarea unui inventar al bunurilor succesorale, toate cheltuielile care se vor face în acest scop fiind în sarcina succesiunii. (2) Dacă mostenitorii se opun, efectuarea inventarului este ordonată de către instanta de judecată. (3) Inventarul se efectuează de persoana desemnată prin acordul mostenitorilor si al creditorilor sau, în lipsa unui asemenea acord, de către notar ori, după caz, de către instanta judecătorească. Procesul verbal de Art.848 –(1) Procesul-verbal de inventariere cuprinde enumerarea, inventariere descrierea si evaluarea provizorie a bunurilor ce se aflau în posesia defunctului la data decesului. (2) Bunurile a căror proprietate este contestată se vor mentiona separat.(3) În inventar se cuprind mentiuni privind pasivul succesoral. (4) Bunurile defunctului care se găsesc în posesia altei persoane vor fi inventariate cu precizarea locului unde se află si a motivului pentru care se găsesc acolo. (5) În cazul în care, cu ocazia inventarierii, se va găsi vreun testament lăsat de defunct, acesta va fi vizat spre neschimbare si va fi depus în depozit la biroul notarului public. (6) Inventarul se semnează de cel care l-a întocmit, de succesibilii aflati la locul inventarului, iar în lipsa acestora sau în cazul refuzului lor de a semna, inventarul va fi semnat de martorii prezenti. Măsuri speciale de Art.849 –(1) Dacă exista pericol de înstrăinare, pierdere, înlocuire sau conservare a bunurilor distrugere a bunurilor, notarul public va putea pune bunurile sub sigiliu sau le va preda unui custode. (2) În cazul în care conservarea bunurilor succesorale necesită anumite cheltuieli, acestea vor fi făcute, cu încuviintarea notarului public, de către custodele prevăzut la alin.(1) sau, în lipsa custodelui, de un curator special, numit de notar pentru administrarea bunurilor. (3) Bunurile date în custodie sau în administrare se predau pe baza de proces verbal semnat de notar si de custode sau curator. Dacă predarea are loc concomitent cu inventarierea, se va face mentiune în procesul verbal, un exemplar al acestuia predându-se custodelui sau curatorului. (4) Custodele sau curatorul este obligat să restituie bunurile si să depună conturile la biroul notarului public la finalizarea procedurii succesorale sau atunci când notarul consideră necesar. Măsuri speciale privind Art.850 –(1) Dacă în timpul efectuării inventarului se vor găsi sume de bani, sumele de bani si alte hârtii de valoare, cecuri sau alte valori, se vor depune în depozitul notarial valori sau la o institutie specializată, făcându-se mentiune despre aceasta si în procesul verbal de inventariere. (2) Din sumele de bani găsite la inventariere, se vor lăsa mostenitorilor sau celor care locuiau cu defunctul si gospodăreau împreună cu acesta sumele necesare pentru: a) întretinerea persoanelor ce erau în sarcina celui decedat, pentru maximum 6 luni; b) plata sumelor datorate în baza contractelor de muncă sau pentru plata asigurărilor sociale; c) acoperirea cheltuielilor pentru păstrarea si administrarea averii succesorale. Revocarea acceptării Art.851 – Majorul nu poate invoca leziunea decât în cazul în care succesiunea ar fi absorbită sau micsorată cu mai mult de jumătate, prin descoperirea unui testament necunoscut în momentul acceptării succesiunii. Acceptarea fortată Art.852 – Succesibilul care, cu rea-credintă, a dat la o parte sau a ascuns bunuri succesorale nu mai are dreptul de a renunta. Chiar dacă ar renunta, el rămâne mostenitor, însă nu poate avea nici un drept cu privire la bunurile date la o parte sau ascunse. (2) El este tinut să răspundă pentru pasivul succesoral si cu propriile bunuri, însă tot proportional cu cota sa parte din mostenire. Sectiunea a 3-aRenuntarea la succesiune Forma renuntării Art.853 – (1) Renuntarea la succesiune nu se presupune. (2) Declaratia de renuntare se poate face, în scris sau verbal, înaintea notarului public din circumscriptia judecătoriei unde s-a deschis succesiunea, fiind consemnată într-un registru tinut anume pentru aceasta. (3) Declaratia de renuntare se poate face si în fata oricărui alt notar public, a misiunilor diplomatice si oficiilor consulare ale României, precum si a altor institutii care efectuează acte notariale, în conditiile si limitele prevăzute de lege. În acest caz, un exemplar al declaratiei de renuntare va fi transmis imediat, pe cheltuiala renuntătorului, la notarul public de la locul deschiderii succesiunii. Efectele renuntării Art.854 – Succesibilul care renuntă este considerat că nu a fost niciodată mostenitor. Beneficiul renuntării Art.855 - Partea renuntătorului profită celorlalti mostenitori sau celor pe care i-ar fi înlăturat de la succesiune dacă ar fi acceptat-o. Renuntarea Art.856 –(1) Creditorii succesibilului care a renuntat la mostenire în paguba frauduloasă lor pot cere instantei autorizarea de a o accepta în numele debitorului lor, în termen de trei luni de la data la care au cunoscut renuntarea. (2) În acest caz, renuntarea este revocată numai în favoarea creditorilor si numai până la concurenta creantelor lor. Acceptarea nu se poate face în folosul celui ce a renuntat. Retractarea renuntării Art.857 – Pe tot parcursul termenului de optiune, renuntătorul poate accepta succesiunea, dacă nu este deja acceptată de alti succesibili. El ia succesiunea în starea în care se găseste si sub rezerva drepturilor dobândite de terti asupra bunurilor succesorale. Prescriptia dreptului la Art.858 - Dreptul la actiunea în anularea acceptării sau renuntării se prescrie actiunea în anularea în termen de 6 luni, socotit în caz de violentă de la încetarea acesteia, iar în acceptării sau celelalte cazuri din momentul în care cel care are dreptul să o intenteze a renuntării cunoscut cauza de nulitate relativă. Sectiunea a 4-a Dobândirea posesiunii mostenirii Sezina Art.859 – Sezina conferă posibilitatea juridică de a intra în stăpânirea bunurilor succesorale si de a exercita drepturile si actiunile dobândite de la defunct sau intrate în mostenire ulterior, fără a fi necesară atestarea prealabilă a calitătii de mostenitor. Mostenitorii sezinari Art.860 - (1) Sunt mostenitori sezinari sotul supravietuitor, precum si mostenitorii legali din primele două clase. (2) Mostenitorii sezinari dobândesc de drept posesiunea mostenirii. Intrarea în posesiune a Art.861 - (1) Mostenitorii legali nesezinari dobândesc posesiunea mostenirii mostenitorilor legali prin eliberarea certificatului de mostenitor. Trimiterea în posesiune operează nesezinari retroactiv până în ziua deschiderii succesiunii. (2) Până la punerea în posesiunea mostenirii, mostenitorul legal nesezinar nupoate administra patrimoniul succesoral si nici exercita actiunile dobândite prin mostenire, dar nici nu poate fi urmărit în calitate de mostenitor. Dobândirea posesiunii Art.862 - (1) Legatarul universal poate cere punerea în posesiune de la mostenirii de către succesorii rezervatari. În lipsa acestora sau dacă acestia nu consimt de bună legatarul universal sau voie la punerea sa în posesiune, legatarul universal dobândeste posesiunea cu titlu universal mostenirii prin eliberarea certificatului de mostenitor. (2) Legatarul cu titlu universal poate cere punerea în posesiune de la succesorii rezervatari sau, după caz, de la legatarul universal pus în posesiunea mostenirii ori de la mostenitorii legali nerezervatari care au de drept posesiunea mostenirii sau care au fost pusi în posesiune. În lipsa acestora sau dacă acestia nu consimt de bună voie la punerea sa în posesiune, legatarul cu titlu universal dobândeste posesiunea mostenirii prin eliberarea certificatului de mostenitor. Predarea legatului cu Art.863– Legatarul cu titlu particular nu va putea intra în posesiune decât titlu particular din ziua cererii de predare sau de la data predării amiabile a legatului. Sectiunea a 5-a Petitia de ereditate Persoanele care pot Art.864 – Succesorul cu vocatie universală sau cu titlu universal poate obtine recunoasterea obtine oricând recunoasterea calitătii sale de mostenitor contra oricărei calitătii de mostenitor persoane ce posedă toate sau o parte din bunurile succesorale cu titlu de mostenitor sau fără vreun titlu, în scopul de a obtine restituirea acestora. Efectele recunoasterii Art.865 – Recunoasterea calitătii de mostenitor obligă pe mostenitorul calitătii de mostenitor aparent sau pe detinătorul fără titlu al bunurilor succesorale la restituirea a tot ce detine fără drept din succesiune. Capitolul II Succesiunea vacantă Notiune Art.866 – (1) Dacă nu sunt mostenitori legali sau testamentari ori dacă nici unul dintre ei nu poate sau nu vrea să vină la mostenire, succesiunea este vacantă. (2) Dacă au fost instituiti legatari doar pentru o parte a mostenirii si nu există mostenitori legali, restul ce a rămas din succesiune este vacant. Administrarea Art.867 – În succesiunea în care există indicii că urmează a fi declarată provizorie a bunurilor vacantă, notarul public va putea încredinta administrarea provizorie a succesorale bunurilor succesorale unui curator desemnat, cu încunostintarea autoritătii administrativ-teritoriale. Somarea succesibililor Art.868 – (1) Dacă în termen de un an de la deschiderea succesiunii nu s-a înfătisat nici un succesibil, notarul public, la cerea oricărei persoane interesate, va soma pe toti succesibilii, printr-o publicatie făcută la locul deschiderii succesiunii, la locul unde se află imobilele succesorale, precum si într-un ziar de largă circulatie, pe cheltuiala succesiunii, să se înfătiseze în termen de sase luni de la publicare. (2) Dacă nici un succesibil nu se prezintă în termenul fixat în publicatie,notarul public va constata că succesiunea defunctului este vacantă. Vacanta succesorală Art.869 – Vacanta succesorală, totală sau partială, beneficiază de plin drept statului român. Este lipsită de efect orice dispozitie testamentară care, fără a regla devolutiunea bunurilor, urmăreste înfrângerea acestei reguli. Răspunderea statului Art.870 – (1) Statul nu este mostenitor, însă este investit cu bunurile pentru pasivul defunctului, de îndată ce toti succesibilii cunoscuti au renuntat la succesiune succesoral sau la împlinirea termenului de prescriptie a dreptului de optiune succesorală dacă nici un succesibil nu este cunoscut sau nu reclamă succesiunea. (2) Statul suportă pasivul succesoral numai în limita valorii bunurilor trecute asupra sa. Infirmarea vacantei Art.871 – Orice mostenitor care îsi stabileste ulterior calitatea, în conditiile succesorale legii, poate exercita împotriva statului petitia de ereditate. Capitolul III Transmisiunea exceptională a anumitor bunuri succesorale Bunurile constituind Art.872 – (1) Bunurile ce au apartinut membrilor familiei si stau mărturie amintiri de familie istoriei acesteia nu sunt supuse regulilor de devolutiune de drept comun. (2) Intră în această categorie bunuri precum corespondenta purtată de membrii familiei, arhivele familiale, decoratii, arme, portrete, bijuterii de familie, precum si orice alte lucruri cu semnificatie morală deosebită pentru respectiva familie, indiferent de valoarea lor pecuniară. Regimul juridic al Art.873 – (1) Prin acordul mostenitorilor sau prin hotărârea instantei, amintirilor de familie amintirile de familie sunt depozitate în interesul acesteia la unul dintre mostenitori sau în locul convenit de acestia. (2) Mostenitorul depozitar le poate revendica de la cel care le detine pe nedrept, dar nu le poate înstrăina, împrumuta sau da în locatiune fără acordul unanim al celorlalti succesori legali. Capitolul IV Despre partajul succesoral si despre raport Sectiunea 1 Dispozitii generale referitoare la partajul succesoral Starea de indiviziune Art.874 – (1) Nimeni nu poate fi obligat a rămâne în indiviziune. Mostenitorul poate cere oricând iesirea din indiviziune, chiar si atunci când există conventii sau clauze testamentare care prevăd altfel. (2) Coindivizarii pot conveni să mentină starea de indiviziune pe termen de cel mult 5 ani, la expirarea termenului conventia putând fi reînnoită pentru acelasi termen. (3) Partajul succesoral poate fi cerut chiar si atunci când succesorii sau unii dintre ei au exercitat separat posesiunea asupra unor părti din mostenire, cu exceptia cazului în care există un partaj voluntar sau s-ar putea invoca uzucapiunea.Felurile partajului Art.875 – (1) Partajul succesoral poate fi realizat pe cale voluntară sau pe cale judecătorească. (2) Împotriva partajului se poate opune numai existenta unui partaj anterior sau uzucapiunea, în conditiile legii. Partajul voluntar Art.876– (1) Dacă toti mostenitorii sunt prezenti si au capacitate de exercitiu deplină, partajul se poate realiza prin bună învoială, în forma si prin actul pe care părtile le convin. Dacă printre bunurile succesorale se află imobile, conventia de partaj trebuie încheiată în formă autentică, sub sanctiunea nulitătii absolute. (2) Dacă nu sunt prezenti toti succesorii sau dacă printre ei se află minori sau persoane puse sub interdictie ori persoane dispărute, atunci se vor pune sigilii pe bunurile succesiunii în cel mai scurt termen, iar partajul voluntar se va realiza cu respectarea regulilor referitoare la protectia persoanelor lipsite de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de exercitiu restrânsă, ori a persoanelor dispărute. Măsuri conservatorii Art.877 – Bunurile succesorale pot să facă obiectul unor măsuri conservatorii, în tot sau în parte, la cererea persoanelor interesate, în conditiile legii. Sectiunea a 2 a Raportul donatiilor Notiune Art.878 – Raportul donatiilor este obligatia pe care o au între ei, unii fată de altii, sotul supravietuitor si descendentii defunctului care vin efectiv si împreună la mostenire, de a readuce la mostenire bunurile care le-au fost donate de cel care lasă mostenirea, afară de cazul în care donatorul a dispus scutirea de raport a donatiei. Persoanele care pot Art.879 - (1) Dreptul de a cere raportul îl au numai descendentii si sotul cere raportul donatiei supravietuitor, precum s creditorii personali ai acestora, nu însă si creditorii succesiunii sau legatarii. Scutirea de raport a Art.880 - În caz de renuntare la mostenirea legală, descendentul sau sotul renuntătorului la supravietuitor nu mai are obligatia de raport, putând păstra liberalitatea mostenirea legală primită în limitele cotitătii disponibile. Inexistenta vocatiei Art.881 – Donatarul care la data încheierii donatiei nu l-ar fi putut mosteni succesorale la data pe donator, dar care la data deschiderii succesiunii are calitatea de donatiei descendent sau sot supravietuitor, este obligat la raport, dacă donatorul nu l- a scutit. Cazuri în care raportul Art.882 - (1) Raportul se datorează numai pentru donatiile primite personal. nu este datorat (2) Donatia făcută fiului unei persoane care are calitatea de sot supravietuitor sau descendent al donatorului în momentul deschiderii succesiunii acestuia, este prezumată că s-a făcut cu scutire de raport. (3) Donatia făcută sotului unui descendent al donatorului este prezumată că s-a făcut cu scutire de raport. Dacă donatia a fost făcută ambilor soti, sotul care are calitatea de descendent al donatorului va raporta numai partea lui din donatie. (4) Dacă descendentul donatarului vine în nume propriu la mostenireadonatorului, nu este obligat să raporteze donatia făcută părintelui său. Obligatia de raport în Art.883 – Descendentul în grad mai îndepărtat de rudenie cu defunctul este caz de reprezentare obligat să raporteze donatia primită de ascendentul său de la defunct dacă vine la mostenirea acestuia din urmă prin reprezentare, chiar dacă acest descendent ar fi fost înlăturat, prin renuntare, nedemnitate sau exheredare, de la mostenirea ascendentului reprezentat. Gratuităti nesupuse Art.884 - (1) Nu sunt supuse raportului: raportului a) donatiile pe care defunctul le-a făcut cu scutire de raport, indiferent de actul în care se materializează această vointă a donatorului. Scutirea poate fi făcută prin chiar actul de donatie sau printr-un act ulterior, inclusiv prin testament; b) donatiile prezumate de lege ca fiind făcute cu scutire de raport, cu exceptia cazului în care cel care a lăsat mostenirea a dispus altfel; c) darurile obisnuite, donatiile remuneratorii, sumele cheltuite pentru întretinerea sau formarea profesională a descendentilor sau a sotului si nici de cheltuielile de nuntă, în măsura în care nu sunt excesive; d) fructele culese, veniturile scadente până în ziua deschiderii mostenirii si echivalentul bănesc al folosintei exercitate de donatar asupra bunului donat. (2) De asemenea, nu este datorat raportul nici în cazul în care bunul donat a pierit fortuit, donatarului revenindu-i sarcina de a proba lipsa culpei sale. (3) Nu este supusă raportului nici donatia deghizată sub forma unei înstrăinări cu titlu oneros sau efectuată prin persoane interpuse. (4) Dacă se răstoarnă prezumtia stabilită de art.831 alin.(3), liberalitatea în ceea ce priveste atributele corespunzătoare dezmembrământului dreptului de proprietate nu este supusă raportului, însă, dacă este cazul, va fi supusă reductiunii. Modul de efectuare a Art.885 - (1) Raportul se face în natură numai dacă cel care lasă mostenirea raportului a dispus în mod expres aceasta prin actul de donatie sau prin testament. În acest caz, bunurile sunt readuse la masa succesorală libere de sarcinile cu care au fost grevate de donatar. Raportul nu se poate face în natură dacă bunul a fost înstrăinat de donatar sau asupra lui s-a constituit o garantie reală opozabilă anterior cererii de raport. (2) Cel obligat la raport poate raporta în natură bunul donat dacă acesta se află în posesia sa, cu conditia să fie liber de orice sarcină. (3) În toate celelalte cazuri, raportul se face prin echivalent, care se poate realiza prin preluare, prin imputatie sau în bani. (4) Raportul prin preluare se realizează prin luarea din masa succesorală de către mostenitorii îndreptătiti la raport a unor bunuri, pe cât posibil de aceeasi natură si calitate cu cele care au format obiectul donatiei, tinând seama de cotele succesorale ale fiecăruia. (5) În cazul raportului prin imputatie, valoarea donatiei se scade din partea mostenitorului obligat la raport. (6) În cazul raportului în bani, cel obligat la raport va depune la dispozitia celorlalti mostenitori o sumă de bani care reprezintă diferenta dintre valoarea bunului donat si partea din această valoare ce corespunde cotei sale succesorale. Căi de realizare a Art.886 – (1) Raportul se poate realiza prin bună învoială sau pe cale raportului. Prescriptia judecătorească fie printr-o actiune separată, fie printr-o cerere incidentală formulată în cadrul procesului de partaj.(2) Raportul cerut de unul dintre mostenitori profită si celorlalti mostenitori îndreptătiti să solicite raportul, cu exceptia celor care au renuntat în mod expres la raport. (3) Dreptul la actiunea prin care se solicită raportul se prescrie în termen de 3 ani de la data deschiderii succesiunii sau de la data la care cel obligat la raport a intrat în posesiunea bunului ce formează obiectul donatiei, dacă această dată este ulterioară deschiderii succesiunii. Evaluarea bunului în Art.887 – (1) Raportul prin echivalent se datorează la valoarea bunului donat cazul raportului prin din momentul partajului si după starea sa de la data donatiei. Această regulă echivalent se aplică în mod corespunzător si atunci când bunul a pierit din culpa donatarului sau asupra lui a fost constituită o garantie reală opozabilă anterior cererii de raport. (2) Dacă bunul a fost înstrăinat anterior cererii de raport, se va tine seama de valoarea din momentul înstrăinării si de starea lui de la data donatiei, iar dacă un bun nou i-a fost subrogat, de valoarea acestuia la data raportului. Ameliorările si Art.888 - (1) Donatarul are dreptul să recupereze, proportional cu cotele degradările bunului succesorale, cheltuielile necesare si utile, în limita sporului de valoare de la donat data raportului. (2) Donatarul este răspunzător de toate degradările si deteriorările care au micsorat valoarea imobilului, prin faptul, culpa sau neglijenta sa. (3) Când imobilul s-a înstrăinat de donatar, ameliorările si degradările făcute de cel ce l-a dobândit se vor lua în seamă, conform cu dispozitiile art.887. Dreptul de retentie Art.889 – Mostenitorul care raportează imobilul în natură poate să-l retină până la plata efectivă a sumelor ce-i sunt datorate pentru cheltuieli sau amelioratiuni, afară de cazul când creanta sa se compensează cu despăgubirile pe care le datorează. Sectiunea a 3-a Plata datoriilor Plata pasivului. Art.890 – (1) Succesorii universali si cu titlu universal contribuie la plata Exceptii de la divizarea datoriilor si sarcinilor succesiunii proportional cu cota parte din succesiunea de drept a pasivului la care au vocatie. succesoral (2) Creditorii care ar fi putut actiona asupra bunurilor succesorale înainte de a se fi născut coproprietatea, precum si cei ale căror creante provin din conservarea sau din administrarea bunurilor succesorale, vor fi plătiti prin prelevare asupra activului înainte de partaj. Ei pot în plus să declanseze executarea silită asupra bunurilor succesorale. (3) Regula divizării de drept a pasivului succesoral nu se aplică dacă: a) obligatia este indivizibilă; b) obligatia are ca obiect un bun individual determinat; c) obligatia este garantată cu o ipotecă sau o garantie reală imobiliară, caz în care mostenitorul care primeste bunul afectat garantiei va fi obligat pentru tot, însă numai în limita valorii acelui bun; d) unul din mostenitori este însărcinat, prin titlu, să execute singur obligatia. În acest caz, dacă titlul îl reprezintă testamentul, scutirea celorlalti mostenitori constituie o liberalitate, supusă reductiunii dacă este cazul. Situatia creditorilor Art.891 – (1) Creditorii personali ai unui mostenitor nu îi pot urmări silitpersonali ai partea din bunurile succesorale, mobile sau imobile. mostenitorilor (2) Ei au posibilitatea de a provoca partajul în numele debitorului lor sau de a interveni în partajul în care acesta este parte. Ceilalti mostenitori pot opri cursul actiunii de partaj achitând obligatia în numele si pe seama debitorului. (3) Cu toate acestea, chiar si după partaj, din valoarea bunurilor succesorale, creditorii mostenirii si legatarii cu titlu particular ale căror legate au ca obiect creante vor fi plătiti cu preferintă fată de creditorii personali ai mostenitorului. Regresul între Art.892 – (1) Succesorul universal sau cu titlu universal care, din cauza succesori. garantiei reale sau din orice altă cauză, a plătit din datoria comună mai mult Insolvabilitatea unuia decât partea sa, are drept de regres împotriva celorlalti succesori universali dintre succesori sau cu titlu universal, însă numai pentru partea din datoria comună ce revenea fiecăruia, chiar când mostenitorul ce a plătit datoria ar fi fost subrogat în drepturile creditorilor. (2) Când unul din succesorii universali sau cu titlu universal este insolvabil, partea lui din pasivul succesoral se împarte între toti ceilalti în proportie cu cotele succesorale ale fiecăruia. (3) Mostenitorul are dreptul de a cere plata creantelor pe care le are fată de mostenire de la ceilalti succesori universali sau cu titlu universal, ca orice alt creditor al succesiunii. Raportul datoriilor Art.893 – (1) Dacă un mostenitor are o datorie certă si lichidă fată de succesiune, aceasta se lichidează prin luare mai putin. (2) Dacă mostenitorul are mai multe datorii fată de succesiune care nu sunt acoperite cu partea sa din mostenire, acestea se sting proportional prin raport, în limita cotei din mostenire pe care o are. (3) Raportul nu operează în privinta creantei pe care un mostenitor o are fată de succesiune. Însă, mostenitorul care este atât creditor, cât si debitor al succesiunii se poate prevala de compensatia legală, chiar dacă nu ar fi întrunite conditiile acesteia. Titlurile executorii Art.894 – Titlurile executorii obtinute împotriva defunctului pot fi executate obtinute împotriva si împotriva succesorilor universali sau cu titlu universal ai acestuia. defunctului Opozitia la partaj Art.895 – Creditorii personali ai mostenitorilor si orice persoană ce justifică un interes legitim, pentru ca împărteala să nu se facă în frauda drepturilor lor, pot pretinde să fie prezenti la împărteala prin bună învoială sau pot să intervină în procesul de partaj; nu pot însă sa atace o împărteală finalizată, decât dacă s-a făcut în lipsa lor si fără sa se tină seama de opozitia ce au exprimat-o. Sectiunea a 4-a Despre efectele împărtelii si despre garantia părtilor Efectul retroactiv al Art.896 – Fiecare copărtas este prezumat că a dobândit singur si de la data partajului deschiderii succesiunii toate bunurile care compun partea sa si că nu a fost niciodată proprietar pe celelalte bunuri succesorale. Garantia copărtasilor Art.897 – (1) Copărtasii au obligatia de garantie unul fată de celălalt numai pentru tulburările si evictiunile ce decurg dintr-o cauză anterioară împărtelii.(2) Garantia încetează când o evictiune a fost exceptată anume, printr-o clauza expresă a actului de împărteală sau când evictiunea a fost cauzată din culpa mostenitorului. Consecintele evictiunii Art.898 – (1) Fiecare copărtas este obligat, în proportie cu cota sa parte să despăgubească pe copărtasul care a suferit paguba din cauza evictiunii. (2) Când unul din copărtasi este insolvabil, riscul insolvabilitătii va fi suportat de toti copărtasii, inclusiv de cel garantat. Sectiunea a 5-a Partajul de ascendent Partajul de ascendent Art.899 – Ascendentii pot face împărteala bunurilor lor între descendenti. Formele partajului de Art.900 – (1) Această împărteală se poate face prin acte între vii, sau prin ascendent testament cu formele, conditiile si regulile prescrise pentru donatie sau pentru testamente. (2) Împărteala făcută prin acte între vii nu poate avea ca obiect decât bunurile prezente. Cuprinsul partajului de Art.901– Dacă în împărteala de ascendent nu au fost cuprinse toate bunurile ascendent succesorale, bunurile necuprinse se vor împărti conform legii. Ineficacitatea Art.902– (1) Este nulă împărteala în care nu s-au cuprins toti copiii în viată partajului de ascendent la deschiderea mostenirii si descendentii fiilor predecedati. (2) Împărteala făcută de ascendent poate fi atacată prin actiune în reductiune atunci când încalcă rezerva succesorală a fiecărui descendent sau a sotului supravietuitor. CARTEA V OBLIGATIILE TITLUL I Dispozitii generale Continutul raportului Art.903 – În temeiul raportului juridic de obligatie, debitorul este tinut să de obligatie dea, să facă, sau să nu facă ceva, iar creditorul poate pretinde prestatia datorată. Izvoarele obligatiilor Art.904 – Obligatiile izvorăsc din contract, gestiunea de afaceri, îmbogătirea fără justă cauză fapta ilicită, precum si din orice alt fapt de care lege leagă nasterea unei obligatii. TITLUL II Izvoarele obligatiilor Capitolul I Despre contract Sectiunea 1 Dispozitii generaleContractul Art.905 – Contractul este acordul de vointă între două sau mai multe părti cu intentia de a constitui, modifica sau stinge un raport juridic. Regulile aplicabile Art.906 – (1) Toate contractele se supun regulilor generale din prezentul contractelor capitol. (2) Regulile particulare privitoare la anumite contracte sunt prevăzute în Titlul VIII al prezentei cărti, iar regulile privitoare la anumite tranzactii comerciale sunt stabilite prin legile speciale respective. Regulile aplicabile Art.907 – Contractele nereglementate de lege se completează, daca este contractelor nenumite cazul, cu regulile aplicabile contractului cu care prezintă cele mai strânse legături, iar, în lipsă, cu dispozitiile prezentului capitol. Libertatea de a Art.908 – Nu se poate deroga prin contracte de la dispozitiile legale care contracta privesc ordinea publică si bunele moravuri. Buna - credintă Art.909 – Părtile trebuie să actioneze cu bună-credintă atât la încheierea contractului, cât si pe tot timpul executării sale. Actele unilaterale Art.910 – În lipsă de prevedere legală sau stipulatie contrară, dispozitiile prezentului capitol se aplică în mod corespunzător actelor unilaterale. Sectiunea a 2-a Despre unele categorii de contracte Contractul Art.911 – Contractul prin care părtile se obligă reciproc este sinalagmatic sinalagmatic numai dacă obligatiile asumate sunt interdependente. Contractul cu titlu Art.912 – (1) Contractele prin care fiecare parte doreste să îsi procure un oneros avantaj în schimbul obligatiilor asumate sunt cu titlu oneros. (2) Celelalte contracte sunt cu titlu gratuit. Contractul aleatoriu Art.913 – (1) Sunt aleatorii contractele care, prin natura lor, oferă fiecărei părti speranta unui câstig, dar si riscul unei pierderi, determinate de un eveniment incert survenit ulterior încheierii lor. (2) Celelalte contracte sunt comutative. Contractul de adeziune Art.914 – Contractul este de adeziune atunci când clauzele esentiale sunt impuse ori sunt redactate de una din părti, pentru aceasta sau urmând instructiunile sale astfel încât nu au putut fi negociate în mod liber de părti. Contractul încheiat cu Art.915 – Contractul încheiat cu consumatorii este cel care intră sub consumatorii incidenta legilor privitoare la protectia consumatorilor si prin care una dintre părti, consumatorul, dobândeste, împrumută sau îsi procură în orice alt mod, pentru scopuri personale, familiale sau gospodăresti bunuri sau servicii de la cealaltă parte, care oferă aceste bunuri sau servicii în cadrul unei întreprinderi pe care o exploatează. Sunt asimilate acestora si contractele încheiate de părti intre care exista un dezechilibru economic sau informational major.Sectiunea a 3-a Încheierea contractelor §.1 Dispozitii preliminare Încheierea contractelor Art.916 – Contractul se încheie prin simplul acord de vointă al părtilor, capabile de a contracta, daca legea nu impune o anumită formalitate pentru încheierea sa valabilă. Conditiile esentiale Art.917 – Conditiile esentiale pentru validitatea unui contract sunt: pentru validitatea capacitatea de a contracta; contractelor consimtământul valabil al părtilor; un obiect determinat, posibil si licit; o cauză valabilă a obligatiilor; o anumită formă, în măsura în care este impusă de lege, sub sanctiunea nulitătii. §.2 Despre capacitatea părtilor Capacitatea părtilor Art.918 – (1) Poate contracta orice persoană care nu este declarată incapabilă de lege si nici oprită să încheie anumite contracte. (2) Regulile privitoare la capacitatea de a contracta sunt reglementate în principal în cartea privitoare la persoane. Incapacitatea naturală Art.919 – (1) Este anulabil contractul încheiat de o persoană care, la momentul încheierii acestuia, se afla, fie numai si vremelnic, într-o stare care o punea în neputintă de a-si da seama de urmările faptei sale. (2) Este, de asemenea, lovit de nulitate relativă si contractul încheiat de o persoană pusă, ulterior, sub interdictie, dacă, la momentul când actul a fost făcut, cauzele punerii sub interdictie existau si erau îndeobste cunoscute. §.3 Consimtământul Formarea contractului Momentul si locul Art.920 – (1) Contractele se încheie în momentul si în locul în care încheierii contractelor ofertantul ia cunostintă de acceptare. (2) Dacă acceptarea nu este cerută ori nu este necesară potrivit naturii afacerii sau obiceiurilor, contractul se consideră încheiat în locul si momentul începerii executării contractului. Acceptantul este obligat să comunice de îndată ofertantului începerea executării. Oferta de a contracta Art.921 – Oferta trebuie să cuprindă elementele esentiale ale contractului si să reflecte intentia ofertantului de a se obliga în cazul acceptării. Acceptarea ofertei Art.922 – Acceptarea poate fi tacită numai dacă legea, obiceiul sau relatiile contractuale anterioare o permit. Acceptarea partială Art.923 – Nu constituie acceptare răspunsul destinatarului atunci când contine modificări ori completări, ajunge la cunostinta ofertantului dupăexpirarea termenului de acceptare sau după ce oferta a devenit caducă; un asemenea răspuns poate fi însă privit, după împrejurări, ca o nouă ofertă. Revocarea ofertei si a Art.924 – Oferta si acceptarea nu produc efecte dacă revocarea ajunge la acceptării cunostinta celeilalte persoane anterior ori concomitent cu actul revocat. Revocarea ofertei Art.925 – Revocarea ofertei adresate publicului produce efecte numai dacă publice este făcută în aceeasi formă cu oferta sau într-o modalitate care permite să fie cunoscută în măsura în care a fost cunoscută oferta însăsi. Revocarea intempestivă Art.926 – Ofertantul răspunde pentru prejudiciul cauzat prin revocarea a ofertei ofertei înaintea expirării termenului stabilit pentru acceptare. Caducitatea ofertei Art.927 – Decesul sau incapacitatea ofertantului atrage caducitatea ofertei. Comunicarea ofertei, Art.928 – Oferta, acceptarea sau revocarea, precum si orice înstiintare ori acceptării si revocării declaratie este prezumată a fi cunoscută din momentul în care ajunge la destinatar, afară numai dacă acesta dovedeste că nu a luat la cunostintă de ele din motive ce nu-i sunt imputabile. Promisiunea publică de Art.929 – (1) Cel care promite public o sumă de bani în schimbul executării recompensa unei prestatii este obligat să o plătească, potrivit promisiunii sale. (2) Dacă promisiunea este retrasă înainte de a primi executarea prestatiei, promitentul este obligat să restituie, până la concurenta pretului promis, cheltuielile făcute cu bună-credintă dacă nu demonstrează că prestatia cerută nu putea fi obtinută. II. Despre consimtământ Consimtământul liber Art.930 – (1) Consimtământul părtilor trebuie să fie liber si exprimat în cunostintă de cauză. (2) Consimtământul este viciat când este dat prin eroare, smuls prin violentă ori provocat prin dol. De asemenea, consimtământul este viciat în caz de leziune. Eroarea Art.931 – Eroarea de fapt nu atrage anularea decât atunci când poartă asupra substantei obiectului sau a unei alte împrejurări considerate esentiale de către părti, ori care, potrivit naturii contractului si conditiilor în care a fost încheiat, trebuie privite ca esentiale. Eroarea de drept Art.932 – Eroarea de drept atrage anularea contractului când este singura ori principala sa cauză. Eroarea nescuzabilă Art.933 – Eroarea care, după împrejurări, putea fi cunoscută cu diligente rezonabile nu atrage anularea contractului. Eroarea-obstacol Art.934 – Contractul este lovit de nulitate absolută în caz de eroare asupra obiectului contractului sau al obligatiei. Dolul Art.935 – (1) Eroarea provocată prin manopere dolosive viciază consimtământul când este evident că, dacă nu s-ar fi aflat în eroare, partea nu ar fi încheiat contractul sau l-ar fi încheiat în conditii substantial diferite.(2) Dolul nu se presupune; el trebuie să rezulte neîndoielnic din fapte grave. (3) Dacă dolul a fost săvârsit de un tert, anularea va fi pronuntată numai dacă partea al cărei consimtământ nu a fost viciat a cunoscut manoperele dolosive sau putea să le cunoască la data încheierii contractului. Violenta Art.936 – (1) Violenta viciază consimtământul când partea încheie contractul sub amenintarea unui rău considerabil si actual sau, cel putin, iminent, în ce priveste fie persoana, fie averea sa. (2) Violenta poate atrage anularea contractului si atunci când este îndreptată împotriva unei alte persoane, precum sotul, sotia, ascendentii ori descendentii părtii al cărei consimtământ a fost viciat. (3) Existenta violentei se apreciază tinând seama de vârsta, starea socială, sănătatea persoanei, precum si de orice altă împrejurare care a favorizat-o. Temerea reverentiară Art.937 - Simpla temere izvorâtă din respect, fără să fi fost violentă, nu îndreptăteste anularea contractului. Violenta săvârsită de Art.938 – Violenta atrage anularea contractului si atunci când este exercitată un tert de un tert, chiar dacă partea al cărei consimtământ nu a fost viciat nu o cunostea si nici nu putea să o cunoască. Leziunea Art.939 – (1) Cu exceptia cazurilor prevăzute de lege, leziunea nu viciază consimtământul decât în privinta minorilor si a persoanelor puse sub interdictie judecătorească. (2) Există leziune atunci când una din părti, profitând de starea de nevoie, de lipsa de experientă sau de cunostinte a celeilalte părti stipulează pentru sine ori pentru altul o prestatie de o valoare considerabil mai mare, la data încheierii contractului, decât valoarea propriei prestatii. (3) Leziunea se prezumă în cazul existentei unei disproportii considerabile între prestatii. (4) Leziunea poate exista si când minorul îsi asumă o obligatie excesivă prin raportare la starea sa patrimonială, la avantajele pe care le obtine din contract ori la ansamblul circumstantelor. Inadmisibilitate leziunii Art.940 – Nu pot fi atacate pentru leziune contractele aleatorii, tranzactia, în diferite contracte precum si contracte prevăzute de lege. §.4 Despre obiectul contractului Obiectul contractului Art.941 – Obiectul contractului îl reprezintă operatiunea juridică convenită de părti, astfel cum reiese din ansamblul drepturilor si obligatiilor izvorâte din acesta. Conditiile obiectului Art.942 – Obligatia trebuie să aibă un obiect posibil si determinat sau, cel obligatiei putin, determinabil. Bunurile viitoare Art.943 – În lipsa unei prevederi legale contrare, contractele pot purta si asupra bunurilor viitoare. §.5 Despre cauzăNotiune Art.944 – Cauza este scopul urmărit de cel care se obligă. Conditii Art.945 – (1) Obligatia fără cauză ori întemeiată pe o cauză contrară legii, ordinii publice sau bunelor moravuri nu poate produce efecte. (2) Cauza este prezumată ilicită atunci când contractul este încheiat pentru a se eluda aplicarea unei prevederi legale imperative. (3) Cauza ilicită trebuie să fie comună, iar în lipsă, nu poate atrage nulitatea contractului decât dacă cealaltă parte contractantă a cunoscut-o sau, după împrejurări, trebuia s-o cunoască. (4) Contractul este valabil chiar dacă nu prevede expres cauza obligatiilor. (5) Existenta unei cauze valabile se prezumă până la proba contrară. §.6 Despre forma contractului I. Dispozitii comune Modalităti ale Art.946 – (1) Vointa de a contracta poate fi manifestată verbal sau în scris. consimtământului (2) Vointa poate fi manifestată si printr-o comportare care nu lasă nici o îndoială asupra intentiei de a produce efectele juridice corespunzătoare. (3) Tăcerea nu este manifestare de vointă, afară de cazurile anume prevăzute de lege sau prin învoiala lor. Forma scrisă Art.947 – Înscrisul care constată încheierea contractului poate fi sub semnătură privată sau autentic. Înscrisul sub semnătură Art.948 – (1) Înscrisul sub semnătură privată este acela a cărui fortă juridică privată este dată de semnătura părtilor. (2) Semnătura trebuie să fie olografă. (3) Semnătura reprodusă prin mijloace mecanice nu este valabilă decât atunci când este admisă potrivit obiceiurilor, spre exemplu în cazul titlurilor de valoare emise în număr considerabil. Imposibilitatea Art.949 – (1) Cei care, din pricina infirmitătii, a bolii sau din alte cauze, nu semnării înscrisului pot sau nu stiu să citească, pot contracta numai în formă autentică. (2) Atestarea împrejurării care împiedică semnarea va tine locul semnăturii. Înscrisul autentic Art.950 – (1) Înscrisul autentic este acela făcut cu formele cerute de lege si în limita atributiilor sale de un functionar public competent, având dreptul să instrumenteze în locul unde s-a făcut înscrisul sau cel întocmit tot astfel de un notar public sau executor judecătoresc. (2) Sunt asimilate înscrisurilor autentice si înscrisurile întocmite în conditiile si cazurile anume prevăzute de lege. Conversiunea Art.951 – Înscrisul autentic care nu este valabil din cauza unui viciu de înscrisului autentic formă sau care este instrumentat de un functionar public incompatibil ori, după caz, necompetent, este valabil ca înscris sub semnătură privată, dacă a fost semnat de părti. Forma contractului Art.952 – (1) Este lovit de nulitate absolută contractul perfectat în lipsa formei pe care, în chip neîndoielnic, legea o cere pentru încheierea sa valabilă. (2) Dacă părtile s-au învoit ca un contract să fie întocmit într-o anumităformă, pe care legea nu o cere, contractul se socoteste valabil chiar dacă forma nu a fost îndeplinită. (3) Orice modificare a contractului este supusă conditiilor de formă cerute de lege pentru încheierea sa. Forma solemnă cerută Art.953 – (1) În afara altor cazuri prevăzute de lege, trebuie să fie încheiate în vederea înscrierii în prin înscris autentic, sub sanctiunea nulitătii absolute, conventiile care cartea funciară strămută sau constituie drepturi reale care urmează a fi înscrise în cartea funciară. (2) Ori de câte ori înscrierea dreptului este respinsă prin hotărâre judecătorească rămasă irevocabilă pronuntată în temeiul unei cauze de nulitate ce reiese din cuprinsul contractului, partea prejudiciată are dreptul de a pretinde notarului public despăgubiri pentru repararea tuturor prejudiciilor suferite Dovada contractului Art.954 – (1) Orice contract al cărui obiect are o valoare mai mare de 250 EURO nu se poate dovedi decât prin înscris autentic sau sub semnătură privată. (2) În cazul prevăzut de alin.(1), ca si în cazurile în care, chiar pentru contractele a căror valoare nu depăseste 250 EURO legea cere ca un contract să fie făcut în formă scrisă fără să se prevadă sanctiunea nulitătii, iar înscrisul cerut nu se întocmeste, dovada contactului nu se va putea face cu martori, afară de cazul în care prin Codul de procedură civilă sau prin alte legi se dispune altfel. Opozabilitatea datei. Art.955 – (1) Data unui înscris sub semnătură privată nu poate fi opusă Data certă succesorilor în drepturi cu titlu particular ai oricăreia dintre părti decât din ziua în care înscrisul a obtinut dată certă. (2) Data devine certă din ziua când a fost îndeplinită vreuna din formalitătile prevăzute în acest scop de Codul de procedură civilă sau din ziua decesului oricăruia dintre cei care au semnat înscrisul. (3) Lipsa de dată certă va putea fi invocată si de succesorul în drepturi, universal sau cu titlu universal, ori de către creditorii chirografari, în cazul în care invocă un drept propriu. Opozabilitatea datei Art.956 – (1) Cel care a cunoscut împrejurarea că înscrisul a fost întocmit la fără îndeplinirea data trecută în el de către părti nu se va putea prevala de dispozitiile art.952. vreunei formalităti (2) Data trecută într-un înscris sub semnătură privată care constată un contract al cărui obiect are o valoare ce nu depăseste 250 EURO sau aceea dintr-o chitantă adeverind plata primită va fi de asemenea opozabilă tertelor persoane, chiar dacă nu a devenit dată certă potrivit art.952 alin.(2). II. Dispozitii particulare privind înscrierile pe suport informatic Înscrierile pe suport Art.957 – (1) Când datele unui contract sunt redate pe un suport informatic, informatic documentul care reproduce aceste date face dovadă a continutului contractului, dacă este inteligibil si prezintă garantii suficient de serioase pentru a face deplină credintă. (2) Pentru a aprecia calitatea documentului, instanta trebuie să tină seama de circumstantele în care datele au fost înscrise si documentul le-a reprodus. Prezumtia de validitate Art.958 - Înscrierea datelor unui contract pe suport informatic estea înscrierii prezumată a prezenta garantii suficient de serioase pentru a face deplină credintă atunci când ea este făcută de o manieră sistematică si fără lacune si când datele înscrise sunt protejate contra alterărilor si contrafacerilor. O astfel de prezumtie există în favoarea tertilor din simplul fapt că înscrierea este efectuată de către un profesionist. Puterea doveditoare a Art.959 – Documentul care reproduce datele unui contract înscrise pe un înscrierii suport informatic poate fi combătut prin orice mijloc de probă. Sectiunea a 4-a Despre nulitatea contractelor I. Dispozitii generale Categorii de nulitate Art.960 – (1) Orice contract încheiat cu încălcarea conditiilor cerute de lege pentru încheierea sa valabilă este lovit de nulitate. (2) Nulitatea poate fi absolută sau relativă. Nulitatea absolută Art.961 – (1) Este nul contractul încheiat cu încălcarea unei dispozitii legale instituite pentru ocrotirea unui interes general. (2) Nulitatea absolută operează de drept; ea poate fi invocată de orice persoană interesată, pe cale de actiune sau de exceptie. (3) Când nulitatea este evidentă, instanta este obligată să o invoce din oficiu. (4) Contractul lovit de nulitate absolută nu este susceptibil de confirmare decât în cazurile prevăzute de lege. Nulitatea relativă Art.962 – (1) Contractul încheiat cu încălcarea unei dispozitii legale instituite pentru ocrotirea unui interes particular este anulabil. (2) Nulitatea relativă poate fi invocată numai de cel al cărui interes particular este ocrotit prin dispozitia legală încălcată. Cocontractantul poate invoca nulitatea relativă numai dacă dovedeste că nu a cunoscut cauza de nulitate, iar mentinerea contractului i-ar cauza un prejudiciu serios. (3) Nulitatea relativă nu poate fi invocată din oficiu de instanta judecătorească. (4) Contractul lovit de nulitate relativă este susceptibil de confirmare. Prescriptia nulitătii Art.963 – (1) Nulitatea absolută este imprescriptibilă extinctiv, dacă prin lege nu se prevede altfel. (2) Nulitatea relativă poate fi invocată pe cale actiune numai în termenul de prescriptie stabilit de lege. (3) Partea căreia i se cere executarea contractului poate opune oricând nulitatea contractului chiar atunci când dreptul la actiune în anulare s-ar fi stins prin prescriptie. Prescriptia nulitătii Art.964 – Dreptul la actiune în anulare pentru leziune se prescrie în termen pentru leziune de trei ani de la data încheierii contractului. II. Cauzele de nulitate Cauzele de nulitate Art.965 – Contractul este lovit de nulitate absolută când lipseste absolută consimtământul uneia dintre părti, când obiectul sau cauza sunt ilicite,contrare ordinii publice ori bunelor moravuri, precum si în alte cazuri anume stabilite de lege. Cauzele de nulitate Art.966 – Contractul este lovit de nulitate relativă când au fost nesocotite relativă dispozitiile legale privitoare la capacitatea de exercitiu, când consimtământul uneia dintre părti a fost viciat, precum si în alte cazuri anume prevăzute de lege. Frauda comisă de Art.967 – Nulitatea relativă nu este înlăturată de simpla declaratie a celui incapabil lipsit de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de exercitiu restrânsă că este capabil să contracteze; dacă însă a folosit manopere dolosive, instanta, la cererea părtii induse în eroare, poate considera valabil contractul atunci când apreciază că aceasta ar constitui o sanctiune adecvată. Prezumtia de nulitate Art.968 – În cazurile în care natura nulitătii nu este determinată ori nu reiese relativă în chip neîndoielnic din dispozitia legii, contractul este supus nulitătii relative. Nulitatea virtuală Art.969 – Afară de cazurile prevăzute de lege, contractul se desfiintează si atunci când sanctiunea nulitătii, desi nu este expres prevăzută, trebuie aplicată pentru a fi satisfăcut scopul dispozitiei legale încălcate. III. Efectele nulitătii Desfiintarea retroactivă Art.970 – (1) Contractul lovit de nulitate este considerat a nu fi existat a contractului niciodată. (2) Fiecare dintre părti este, în acest caz, tinută să restituie cocontractantului prestatiile pe care le-a primit de la acesta. Principiul nulitătii Art.971 – Clauzele contrare legii, ordinii publice sau bunelor moravuri si partiale care, potrivit legii, nu sunt reputate nescrise atrag nulitatea contractului în întregul său numai dacă, având în vedere natura lor esentială, contractul nu s-ar fi încheiat în lipsa acestora. Nulitatea contractului Art.972 – În cazul contractelor cu mai multe părti în care prestatia fiecărei plurilateral părti este făcută în considerarea unui scop comun, nulitatea contractului în privinta unei dintre părti nu atrage desfiintarea în întregime a contractului, afară de cazul în care participarea acesteia este esentială pentru existenta contractului. Reducerea prestatiilor Art.973 – În caz de violentă ori de eroare provocată prin dol, cel al cărui consimtământ este viciat are alegerea de a pretinde anularea si daune interese sau reducerea prestatiei sale cu valoarea echivalentă a daunelor interese la care este îndreptătit. Mentinerea Art.974 – Instanta poate dispune mentinerea contractului a cărui nulitate se contractului cere pentru leziune atunci când pârâtul oferă reducerea creantei sale sau oferă, după caz, o prestatie suplimentară echitabilă. Conversiunea Art.975 – (1) În cazul în care contractul cuprinde o cauză de nulitate, contractului nul instanta poate aplica în raporturile dintre părti efectele pe care legea le recunoaste unui alt contract, însă numai dacă în cauză sunt îndeplinite toateconditiile de fond si de formă cerute pentru acest din urmă contract. (2) Cu toate acestea, dispozitiile alin.(1) nu se aplică dacă intentia de a exclude aplicarea conversiunii este stipulată în contractul lovit de nulitate sau reiese, în chip neîndoielnic, din scopurile urmărite de părti la data încheierii contractului. IV. Validarea contractului lovit de nulitate Cauze de validare Art.976 – (1) Contractul care cuprinde o cauză de nulitate este validat atunci când nulitatea este acoperită. (2) Nulitatea poate fi acoperită prin confirmare sau prin alte moduri anume prevăzute de lege. Confirmarea Art.977 – (1) Confirmarea unui contract anulabil rezultă din vointa, expresă contractului sau tacită, de a renunta la dreptul de a invoca nulitatea. (2) Vointa de a renunta trebuie să fie certă. Conditiile confirmării Art.978 – (1) Un contract anulabil poate fi confirmat dacă în momentul confirmării conditiile sale de validitate sunt întrunite. (2) Persoana care poate invoca nulitatea poate confirma contractul numai cunoscând cauza de nulitate si, în caz de violentă, numai după încetarea acesteia. (3) Persoana chemată de lege să încuviinteze actele minorului poate, în numele si în interesul acestuia, să ceară anularea contractului făcut fără încuviintarea sa ori a instantei tutelare, ori să confirme contractul atunci când încuviintarea sa era suficientă pentru încheierea acestuia. (4) Dispozitiile alin.(3) se aplică si instantei tutelare în cazul în care încuviintarea acesteia a fost omisă. (5) Contractele anulabile pentru leziune nu pot fi confirmate. Efectele confirmării Art.979 – (1) Confirmarea îsi produce efectele din momentul încheierii contractului si atrage renuntarea la mijloacele si exceptiile ce puteau fi opuse, sub rezerva însă a drepturilor dobândite si conservate de tertii de bună credintă. (2) Când fiecare dintre părti poate invoca nulitatea contractului, sau mai multe părti o pot invoca împotriva alteia, confirmarea făcută de una dintre acestea nu împiedică invocarea nulitătii de către celelalte părti. Sectiunea a 5-a Despre interpretarea contractelor Interpretarea după Art.980 – Contractele se interpretează după intentia comună a părtilor, iar nu vointa internă a după sensul literal al termenilor. părtilor Interpretarea Art.981 – Clauzele se interpretează unele prin altele, dând fiecăreia întelesul sistematică ce rezultă din ansamblul contractului. Interpretarea clauzelor Art.982 – (1) Clauzele susceptibile de mai multe întelesuri se interpretează îndoielnice în sensul ce se potriveste cel mai bine naturii si obiectului contractului. (2) Clauzele îndoielnice se interpretează tinând cont de natura contractului,de împrejurările în care a fost încheiat, de interpretarea dată anterior de părti, precum si de practica generală de la locul încheierii contractului. (3) Clauzele se interpretează mai degrabă în sensul în care pot produce efecte, decât în acela ce n-ar putea produce nici unul. (4) Contractul nu cuprinde decât lucrul asupra căruia se pare că părtile si-au propus a contracta, oricât de generali ar fi termenii folositi. (5) Clauzele destinate să înlăture orice îndoială asupra aplicării contractului la un caz particular nu-i restrâng aplicarea în alte cazuri, atunci când este formulat în termeni generali. Interpretarea Art.983 – Clauzele înscrise în conditiile generale ale contractului ori în conditiilor generale formularele tipizate se interpretează împotriva celui care le propune. Interpretarea în Art.984 – Dacă, după aplicarea regulilor de interpretare, contractul rămâne favoarea debitorului neclar, acesta se interpretează în favoarea celui ce se obligă. În toate cazurile el se va interpreta în favoarea consumatorului sau a persoanei care aderă la contract. Sectiunea a 6-a Despre efectele contractelor §.1 Despre efectele contractelor între părti Forta obligatorie a Art.985 – Contractele valabil încheiate au putere de lege între părti. Ele se contractelor modifică sau încetează numai prin acordul părtilor sau din cauze autorizate de lege. Întinderea obligatiilor Art.986 –(1) Contractul valabil încheiat obligă nu numai la ceea ce este expres stipulat dar si la toate urmările ce echitatea, obiceiul sau legea dă obligatiei, după natura sa. (2) Clauzele obisnuite într-un contract se subînteleg, desi nu sunt expres stipulate. Constituirea sau Art.987 – (1) Drepturile reale se transmit prin acordul de vointă al părtilor, transferul drepturilor chiar dacă bunurile nu au fost predate, când poartă asupra unor bunuri reale determinate si în momentul individualizării bunurilor, dacă poartă asupra bunurilor determinate generic. (2) Dispozitiile în materie de carte funciară rămân aplicabile. Transmiterea succesivă Art.988 – (1) Dacă cineva s-a obligat succesiv către mai multe persoane să a bunului dea un bun mobil, cea care a dobândit cu bună-credintă posesiunea reală a bunului rămâne titulara dreptului, chiar dacă titlul sau are data ulterioară. (2) Este de bună-credintă dobânditorul care, la data intrării în posesie, nu a cunoscut si nici nu putea, în mod rezonabil, să cunoască obligatia asumată anterior de înstrăinător. (3) Dacă bunul nu a fost încă predat, cel al cărui titlu are dată certă anterioară devine titularul dreptului. Denuntarea unilaterală Art.989 – (1) Dreptul unei părti de a denunta unilateral contractul poate fi exercitat numai până la începerea executării acestuia. (2) În contractele cu executare succesivă sau continuă, facultatea de denuntare unilaterală exercitată după începerea executării contractului nu vaafecta prestatiile executate. Promisiunea de a Art.990 – (1) Promisiunea de a contracta este valabilă dacă cuprinde contracta clauzele esentiale ale contractului promis precum si data la care acesta urmează sa se încheie. (2) Sunt socotite esentiale clauzele în lipsa cărora părtile nu ar putea executa contractul promis. (3) Dacă prin lege nu se prevede altfel, neexecutarea promisiunii de a contracta nu dă dreptul decât la daune-interese. (4) Contractul prin care părtile se obligă să negocieze ori să ofere preferintă la încheierea unui contract viitor nu constituie promisiune de a contracta. Clauzele externe Art.991 – (1) Clauzele externe la care părtile fac trimitere într-un contract obligă părtile. (2) Cu toate acestea, într-un contract cu consumatorii sau de adeziune o astfel de clauză este nulă dacă, în momentul încheierii contractului, nu a fost în mod expres adusă la cunostinta consumatorului sau a părtii care aderă la contract. (3) Clauzele externe care prevăd în folosul celui ce le propune limitări ale răspunderii, dreptul de denuntare unilaterală, de suspendare a executării sau dacă prevăd în detrimentul celeilalte părti decăderi din drepturi ori termene, limitări ale dreptului de a opune exceptii, restrângeri ale libertătii de a contracta cu tertii, tacita reînnoire a contractului, clauzele compromisorii sau prin care se derogă de la normele privind competenta instantelor judecătoresti si altele asemenea nu vor produce efecte decât dacă sunt aprobate în scris. Clauzele ilizibile Art.992 – Clauza pe care o persoană rezonabilă nu o poate citi sau întelege si care aduce un prejudiciu consumatorului sau părtii care aderă la un contract, este considerată nescrisă dacă cealaltă parte nu dovedeste că, înaintea încheierii contractului, a explicat atât natura cât si efectele clauzei. Clauzele abuzive Art.993 – (1) Clauza abuzivă într-un contract cu consumatorii sau de adeziune este reputată nescrisă. (2) O clauză este abuzivă când dezavantajează consumatorul sau persoana care aderă la contract într-o manieră excesivă sau nerezonabilă, cu încălcarea exigentelor bunei-credinte, cum ar fi clauza care se îndepărtează substantial de obligatiile esentiale ce rezultă din regulile care guvernează în mod obisnuit contractul respectiv, denaturându-l. Clauzele reputate Art.994 – (1) Sunt reputate nescrise clauzele care derogă de la dispozitiile nescrise legale imperative sau contrare ordinii publice si sunt considerate astfel de lege. (2) Clauzele reputate nescrise se înlocuiesc de drept cu dispozitiile legale corespunzătoare aplicabile contractului respectiv. §.2 Efectele contractului fată de terti I. Dispozitii generale Relativitatea efectelor Art.995 – Contractul produce efecte numai între părti, dacă prin lege nu se contractului prevede altfel.Transmiterea Art.996 – (1) La moartea părtii, drepturile si obligatiile sale contractuale se drepturilor si transmit succesorilor săi universali sau cu titlu universal, dacă din lege, din obligatiilor către stipulatia părtilor ori din natura contractului nu rezultă contrariul. succesori (2) Drepturile contractuale accesorii unui bun sau care sunt strâns legate de acesta, se transmit, odată cu bunul, succesorilor cu titlu particular. II. Promisiunea faptei altuia Promisiunea faptei Art.997 – (1) Nimeni nu poate promite fapta altuia decât în cazurile permise altuia de lege. (2) Cel care se angajează personal să determine un tert să încheie sau să ratifice un act este tinut să repare prejudiciul cauzat dacă tertul refuză să se oblige. (3) Intentia de a se angaja personal nu se prezumă; ea trebuie să reiasă neîndoielnic din contract sau din împrejurările în care acesta a fost încheiat. III. Stipulatia pentru altul Stipulatia pentru altul Art.998 – (1) Oricine poate stipula în numele său, dar în folosul unui tert. (2) Prin efectul stipulatiei, beneficiarul dobândeste dreptul de a cere direct promitentului executarea prestatiei. Conditii privind tertul Art.999 – Sub sanctiunea nulitătii, la data încheierii stipulatiei beneficiarul beneficiar trebuie să fie determinat sau, cel putin, determinabil si să existe în momentul în care promitentul trebuie să îsi execute obligatia. Acceptarea stipulatiei Art.1000 – Stipulatia poate fi revocată cât timp acceptarea din partea beneficiarului nu a ajuns la cunostinta stipulantului sau promitentului. Stipulatia poate fi acceptată si după decesul stipulantului sau promitentului. Refuzul stipulatiei Art.1001 – Dreptul tertului beneficiar este socotit a nu fi existat niciodată dacă acesta refuză stipulatia. Revocarea stipulatiei Art.1002 – (1) Stipulantul este singurul îndreptătit să revoce stipulatia; nici creditorii si nici mostenitorii săi nu o pot face. Stipulantul nu poate însă revoca stipulatia fără acordul promitentului când acesta este interesat de executarea acesteia. (2) Revocarea stipulatiei îsi produce efectele îndată ce a fost adusă la cunostinta promitentului. Dacă nu a fost desemnat un nou beneficiar, revocarea profită stipulantului sau mostenitorilor acestuia, fără a agrava însă sarcina promitentului. Mijloacele de apărare Art.1003 – Promitentul poate opune beneficiarului toate apărările pe care le- ale promitentului ar avea la dispozitie contra stipulantului. IV. SimulatiaSimulatia Art.1004 – (1) Contractul secret, ce exprimă vointa reală a părtilor, îsi produce efectele între acestea, succesorii lor universali sau cu titlu universal, dacă din natura contractului ori din stipulatia părtilor nu rezultă contrariul. (2) Tertii de bună-credintă se pot însă prevala de contractul aparent ori pot cere constatarea simulatiei încheiate în prejudiciul lor. (3) În cazul unui conflict de interese între terti, vor fi preferati cei care, la data când s-au născut drepturile lor, s-au întemeiat cu bună-credintă pe contractul aparent. Sectiunea a 7-a Despre executarea contractului §.1 Despre executarea obligatiilor contractuale Diligenta cerută în Art.1005 – (1) Debitorul este tinut să-si execute obligatiile cu diligenta pe executarea obligatiilor care un bun proprietar o depune în administrarea bunurilor sale, afară de contractuale cazul în care prin lege sau prin contract s-ar dispune altfel. (2) Obligatiile inerente exercitării unei activităti profesionale trebuie îndeplinite cu diligenta unui bun profesionist, tinând cont de natura acelei activităti. Întinderea obligatiei de Art.1006 – Obligatia de a da un bun individual determinat cuprinde si pe a da aceea de a-l conserva până la predare. §2 Despre neexecutarea obligatiilor contractuale Dispozitii generale Drepturile creditorului Art.1007 – (1) Creditorul are dreptul la îndeplinirea exactă si la timp a obligatiei. (2) În caz de neexecutare, creditorul are dreptul, la alegere, să ceară executarea silită, rezolutiunea contractului ori să suspende executarea propriei obligatii. Prejudiciul Art.1008 – În toate cazurile, debitorul este tinut să repare prejudiciile cauzate din culpa sa. Culpa Art.1009 – Culpa debitorului se prezumă din simplul fapt al neexecutării. Interzicerea dreptului Art.1010 – În caz de neexecutare a unei obligatii contractuale, partea de optiune prejudiciată nu poate invoca reguli prevăzute de lege pentru neexecutarea obligatiilor extracontractuale decât în cazurile si conditiile mentionate în sectiunea de fată. II. Executarea silită în naturăObligatia de a face Art.1011 – (1) Orice obligatie de a face sau de a nu face, dacă nu se execută de bunăvoie, se preface în daune-interese, cuvenite potrivit legii. (2) În nici un caz, debitorul nu poate fi constrâns la executarea în natură a obligatiei, cu exceptia obligatiei de a preda un bun mobil sau imobil care poate fi adusă la îndeplinire pe cale silită în conformitate cu dispozitiile Codului de procedură civilă. Executarea silită a Art.1012 – (1) În cazul neexecutării obligatiei de a face, creditorul poate obligatiilor de a face si cere încuviintarea pentru a o aduce la îndeplinire, pe cheltuiala debitorului în de a nu face limita stabilită prin hotărâre judecătorească, dată cu citarea părtilor. (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile în mod corespunzător în cazul în care creditorul obligatiei de a nu face urmăreste să se înlăture ceea ce debitorul a făcut prin încălcarea acestei obligatii. (3) În toate cazurile, creditorul are dreptul la daune-interese în privinta prejudiciilor ce ar rămâne neacoperite. III. Daunele-interese Obligatia de a Art.1013 – Debitorul este tinut să-l despăgubească pe creditor pentru despăgubi prejudiciile cauzate prin neexecutarea obligatiei, inclusiv în cazul executării partiale, necorespunzătoare ori al executării cu întârziere a obligatiei. Întinderea Art.1014 – (1) Debitorul este obligat să acopere atât pierderea efectiv suferită despăgubirilor de creditor, cât si beneficiul pe care acesta nu l-a putut realiza. (2) Debitorul răspunde doar de prejudiciile care sunt consecinta directă si necesară a neîndeplinirii obligatiei. (3) Debitorul nu răspunde de prejudiciul care nu putea fi prevăzut la data nasterii obligatiei decât în cazul în care neexecutarea se datorează dolului ori culpei sale grave. Concursul faptei Art.1015 – (1) Dacă, prin fapta sa culpabilă, creditorul a contribuit la creditorului producerea prejudiciului, despăgubirile datorate de debitor se vor diminua în mod corespunzător. (2) Debitorul nu datorează despăgubiri pentru prejudiciile pe care creditorul le-ar fi putut evita cu diligente minime. Daune moratorii în Art.1016 – (1) În cazul obligatiilor care au ca obiect o suma de bani, dobânda cazul obligatiilor legală este datorată, cu titlu de daune-interese moratorii, din ziua punerii în bănesti întârziere, fără a se cere creditorului să dovedească vreun prejudiciu. (2) Dobânda legală nu este aplicabilă dacă s-a stipulat o clauză penală pentru executarea cu întârziere a obligatiei. (3) În toate cazurile, daunele-interese moratorii se aplică numai asupra capitalului. Cu toate acestea, ele se vor calcula, la cererea creditorului, si asupra dobânzii convenite de părti în măsura în care aceasta este datorată pe o perioadă mai mare de un an, socotită însă nu mai devreme de data introducerii cererii de chemare în judecată sau de data certă a conventiei speciale încheiate de părti după nasterea obligatiei. Termenul de un an nu este cerut atunci când obligatia se naste în sarcina unui comerciant sau în vederea desfăsurării unei activităti cu scop patrimonial, ori când suma este datorată cu titlu de chirii, arenzi, venituri ale unei rente sau către o tertă persoană care a dat creditorului, în locul debitorului, fructe si venituri.Daune moratorii în Art.1017 – În cazul în care obligatia, prin natura ei sau conventia părtilor, nu cazul obligatiilor poate fi îndeplinită decât prin faptul personal al debitorului, executarea cu intuitu personae întârziere a obligatiei dă întotdeauna dreptul la daune-interese egale cu dobânda legală calculată, pe fiecare zi de întârziere, asupra echivalentului în bani al prestatiei, afară numai dacă s-a stipulat o clauză penală ori creditorul poate dovedi un prejudiciu mai mare cauzat de întârzierea în executarea obligatiei. Data de la care curg Art.1018 – Daunele interese pentru întârzierea în executarea obligatiei sunt daunele moratorii datorate din momentul punerii debitorului în întârziere. Punerea în întârziere a Art.1019 – (1) Debitorul este pus în întârziere prin notificare, prin cerere de debitorului chemare în judecată sau prin orice alt act cu efect similar. (2) Debitorul este de drept în întârziere: a) când părtile au stipulat un termen cert pentru executarea obligatiilor; b) când obligatia nu putea fi îndeplinita decât intr-un anumit termen, ce debitorul a lăsat să treacă; c) când debitorul a încălcat obligatia de a nu face; d) când debitorul a confirmat în scris refuzul de a executa obligatia; e) în alte cazuri prevăzute de lege. (3) Dacă obligatia devine scadentă după moartea debitorului, succesorii acestuia nu sunt în întârziere decât după trecerea a 8 zile de la notificarea făcuta de creditor. Oferta de executare Art.1020 – Debitorul nu este în întârziere dacă a oferit prestatia datorate, însă creditorul a refuzat, fără temei, să o primească. Dovada prejudiciului Art.1021 – Dovada neexecutării obligatiei nu îl scuteste pe creditor de proba prejudiciului decât dacă prin lege sau conventia părtilor se prevede altfel. Conventiile Art.1022 – (1) Orice conventie care exclude sau limitează răspunderea exoneratoare de debitorului pentru dol sau culpa gravă este nulă. răspundere (2) Este, de asemenea, nulă conventia care exonerează sau limitează răspunderea atunci când faptele debitorului sau tertilor pe care îi foloseste în executarea obligatiilor sunt contrare ordinii publice. Răspunderea pentru Art.1023 – (1) Dacă părtile nu au stipulat altfel, debitorul care se foloseste de terti terti în executarea obligatiilor sale, răspunde pentru faptele dolosive ori culpabile ale acestora. (2) O conventie prealabilă îl poate exonera pe debitor, în tot sau în parte, de răspunderea pentru faptele tertilor. Clauza penală Art.1024 – (1) Când o persoană se obligă la o anumită prestatie ca o compensatie a prejudiciilor cauzate prin neexecutare totală sau partială ori prin executarea cu întârziere a obligatiilor sale, cealaltă parte poate cere, în caz de neexecutare, fie executarea obligatiei principale, fie executarea penalitătii. (2) Creditorul are dreptul la executarea penalitătii fără a fi tinut să dovedească vreun prejudiciu. El nu poate însă pretinde, cu titlu de echivalent, mai mult decât cuantumul penalitătii stipulate, chiar dacă ar dovedi existenta unui prejudiciu pe care penalitatea nu l-ar putea acoperi. (3) Dispozitiile privitoare la clauza penală sunt aplicabile conventiilor prin care plătile partiale efectuate de debitor rămân creditorului în caz derezolutiune din culpa debitorului. Dispozitiile privitoare la arvună sunt exceptate. Cumulul clauzei Art.1025 – Dacă penalitatea a fost prevăzuta pentru neexecutarea la timp sau penale cu executarea în în locul stabilit a obligatiilor, creditorul poate cere atât executarea natură contractului, cât si a penalitătii, dacă nu renuntă la acest drept sau dacă nu acceptă executarea obligatiei fără rezerve. Nulitatea clauzei Art.1026 – (1) Penalitatea nu poate fi cerută atunci când are ca scop penale si reducerea sanctionarea unei obligatii ilicite ori imorale, si nici, în lipsă de prevedere penalitătii contrară, în cazul în care executarea obligatiei a devenit imposibilă din cauze neimputabile debitorului. (2) Instanta poate reduce clauza penală numai atunci când este vădit disproportionată fată de prejudiciul ce putea fi prevăzut de părti la data încheierii contractului. Prin efectul reducerii, cuantumul clauzei penale nu poate, în nici un caz, să ajungă la nivelul prejudiciului suferit de creditor. Arvuna Art.1027 – (1) În lipsă de stipulatie contrară, arvuna dată la încheierea unui contract se prezumă a fi destinată să repare prejudiciul ce ar rezulta din neîndeplinirea conventiei de către una din părti. (2) Arvuna se scade din prestatia părtii care a dat-o, iar dacă aceasta nu este cu putintă, ea i se înapoiază. Restituirea arvunei Art.1028 – Arvuna se restituie când contractul încetează din cauze ce nu atrag răspunderea vreuneia dintre părti. Efectele neexecutării Art.1029 – (1) Dacă partea care a dat arvuna este răspunzătoare de contractului neexecutarea contractului, cealaltă parte poate fie să păstreze arvuna, fie să ceară executarea contractului. (2) Atunci când neexecutarea contractului este imputabilă părtii care a primit arvuna, cealaltă partea poate cere fie dublul arvunei date, fie executarea contractului. IV. Despre exceptia de neexecutare si rezolutiune Exceptia de Art.1030 – În lipsă de stipulatie contrară, în contractele sinalagmatice neexecutare obligatiile reciproce trebuie executate concomitent, fiecare contractant putând refuza executarea obligatiilor sale până când cealaltă parte îsi îndeplineste în mod substantial propriile obligatii. Rezolutiunea Art.1031 – (1) În lipsa unei stipulatii contrare, contractul sinalagmatic nu încetează de drept dacă o parte nu-si execută obligatiile; cealaltă parte poate însă cere fie executarea silită, dacă e posibilă, fie reducerea propriilor obligatii, fie rezolutiunea contractului când executarea obligatiilor nu mai prezintă interes pentru creditor, precum si daune interese, dacă se cuvin. (2) Instanta judecătorească, primind cererea de rezolutiune, poate acorda pârâtului, după împrejurări, un termen; poate, de asemenea, să respingă cererea de rezolutiune dacă neexecutarea nu este suficient de importantă.§3. Despre actiunea oblică si actiunea revocatorie I. Despre actiunea oblică Actiunea oblică Art.1032 – (1) Creditorul a cărui creantă este certă si exigibilă poate, în numele debitorului său, să exercite drepturile si actiunile acestuia atunci când debitorul, în prejudiciul creditorului, refuză sau neglijează să le exercite. (2) Creditorul nu va putea exercita drepturile si actiunile care sunt strâns legate de persoana debitorului. (3) Cel împotriva căruia se exercită actiunea oblică poate opune creditorului toate mijloacele de apărare care ar putea fi opuse debitorului însusi. Efectele admiterii Art.1033 – Hotărârea judecătorească de admitere a actiunii oblice profită actiunii oblice tuturor creditorilor, fără a se crea vreo preferintă în favoarea creditorului reclamant. II. Despre actiunea revocatorie Actiunea revocatorie Art.1034 – (1) În cazul în care dovedeste un prejudiciu, creditorul poate cere să se declare inopozabile în privinta sa actele juridice făcute de debitor în frauda drepturilor sale, cum ar fi cele prin care îsi creează sau îsi măreste o stare de insolvabilitate. (2) Un contract cu titlu oneros sau o plată făcute în executarea unui astfel de contract pot fi declarate inopozabile atunci când cealaltă parte cunostea faptul că debitorul îsi creează sau măreste o stare de insolvabilitate. Conditii privitoare la Art.1035 – Creanta trebuie să fie certă la data introducerii actiunii. creanta creditorului Decăderea creditorului Art.1036 – Dacă prin lege nu se prevede altfel, actiunea trebuie introdusă, sub sanctiunea decăderii, într-un an socotit de la data la care creditorul a cunoscut prejudiciul ce rezultă din actul atacat. Efectele admiterii Art.1037 – (1) Actul atacat va fi declarat inopozabil atât fată de creditorul actiunii revocatorii care a introdus actiunea, cât si fată de toti ceilalti creditori care, putând introduce actiunea, au intervenit în cauză. Acestia vor avea dreptul de a fi plătiti din pretul bunului urmărit, cu respectarea cauzelor de preferintă existente între dânsii. (2) Tertul dobânditor poate păstra bunul plătind creditorului căruia profită admiterea actiunii o sumă de bani egală cu prejudiciul suferit de acesta din urmă prin încheierea actului. În caz contrar, hotărârea judecătorească de admitere a actiunii revocatorii indisponibilizează bunul până la încetarea executării silite a creantei pe care s-a întemeiat actiunea, dispozitiile privitoare la efectele clauzei de inalienabilitate aplicându-se în mod corespunzător. §4. Despre imposibilitatea fortuită de executare Imposibilitatea Art.1038 – Contractele unilaterale încetează dacă prestatia nu mai poate fi executării contractelor îndeplinită din cauze neimputabile debitorului.unilaterale Imposibilitatea Art.1039 – (1) Partea care, din motive ce nu-i sunt imputabile, nu-si mai executării contractelor poate executa obligatia pierde dreptul la contraprestatie, iar dacă a primit-o sinalagmatice este obligată să o restituie. (2) Dacă imposibilitatea executării obligatiei este numai partială, contraprestatia se reduce proportional, afară numai dacă, potrivit naturii contractului sau cauzei obligatiilor, executarea partială este fără interes pentru creditor care, în acest caz, poate cere rezolutiunea contractului. Riscul în contractele Art.1040 – (1) De îndată ce proprietatea este transferată, debitorul predării translative de nu pierde dreptul la contraprestatie dacă lucrul piere din cauze care nu îi sunt proprietate imputabile. (2) Debitorul pus în întârziere preia riscul pierii fortuite a bunului. El nu se poate libera decât dovedind că bunul ar fi pierit chiar dacă obligatia s-ar fi executat la timp. (3) Dacă însă bunul a fost sustras în mod nelegal, pieirea acestuia nu liberează pe cel care l-a sustras de obligatia de a restitui contravaloarea. Sectiunea a 8-a Despre reprezentare Reprezentarea Art.1041 – Dreptul de a reprezenta poate rezulta din lege ori din conventie. Efectele reprezentării Art.1042 – Actele încheiate, în limitele împuternicirii, de reprezentant în numele reprezentatului produc efecte fată de acesta din urmă. Capacitatea părtilor Art.1043 – În cazul reprezentării conventionale, atât reprezentatul, cât si reprezentantul trebuie să aibă capacitatea de a încheia actul pentru care reprezentarea a fost dată. Viciile de consimtământ Art.1044 – (1) Reprezentatul poate cere anularea actului când consimtământul reprezentantului este viciat. (2) Dacă însă cineva n-a fost împuternicit decât să exprime vointa unei alte persoane, contractul astfel încheiat este anulabil când consimtământul celui care a dat împuternicirea este viciat. Buna-credintă Art.1045 – (1) Buna-credintă, ca si necunoasterea anumitor circumstante se apreciază în persoana reprezentantului. În cazul elementelor pe care reprezentatul le-a indicat în mod expres, toate aceste împrejurări se apreciază în persoana reprezentatului. (2) Reprezentatul de rea-credintă nu poate invoca ignoranta sau buna- credintă a reprezentantului. Forma împuternicirii Art.1046 – Împuternicirea dată pentru încheierea unui contract pentru care legea cere forma autentică trebuie să aibă aceeasi formă. Justificarea puterii de a Art.1047 – Cocontractantul poate întotdeauna să ceară reprezentantului reprezenta justificarea puterilor încredintate si, dacă reprezentarea este cuprinsă într-un înscris, să i se înmâneze o copie semnată pentru conformitate. Conflictul de interese Art.1048 – Contractul încheiat de un reprezentant aflat în conflict de interesecu reprezentatul poate fi anulat la cererea reprezentatului atunci când conflictul era cunoscut sau putea fi cunoscut de contractant. Contractul cu sine Art.1049 – Contractul încheiat de reprezentant cu sine însusi, chiar ca însusi reprezentant al celeilalte părti, este anulabil la cererea reprezentatului, dacă reprezentantul nu a fost împuternicit în mod expres sau dacă împrejurările în care contractul a fost încheiat nu exclud posibilitatea unui conflict de interese. Modificarea sau Art.1050 – (1) Modificarea sau revocarea împuternicirii este opozabilă revocarea tertilor dacă le-a fost comunicată sau făcută cunoscută în momentul împuternicirii încheierii contractului. (2) Toate celelalte cauze de încetare a puterii de a reprezenta nu sunt opozabile tertilor care le-au ignorat, fără culpă, la momentul încheierii contractului. Obligatiile Art.1051 – La încetarea puterilor încredintate, reprezentantul este obligat să reprezentantului la restituie reprezentatului documentul prin care aceste puteri i-au fost încetarea împuternicirii conferite. Depăsirea limitelor Art.1052 – Cel care a încheiat un contract ca reprezentant, fără a avea acest reprezentării drept ori depăsind limitele împuternicirii, răspunde pentru toate prejudiciile suferite de tertul contractant prin încheierea cu bună-credintă a contractului. Ratificarea Art.1053 – (1) Persoana interesată poate să ratifice contractul supunându-se formelor cerute pentru încheierea acestuia. (2) Tertul contractant poate cere persoanei interesate să hotărască asupra ratificării într-un anumit termen. Ea este prezumată a fi refuzat ratificarea dacă nu a răspuns în termenul stabilit. Efectele ratificării Art.10545 – Ratificarea are efect retroactiv, fără a afecta însă drepturile dobândite, în acest timp, de terti. Transmiterea facultătii Art.1055 – Facultatea de a ratifica se transmite succesorilor. de a ratifica Desfiintarea Art.1056 – Tertul contractant si cel care a încheiat contractul ca reprezentant contractului înaintea pot conveni desfiintarea contractului cât timp acesta nu a fost ratificat. ratificării Sectiunea a 9-a Despre cesiunea contractului Cesiunea contractului Art.1057 – Oricare dintre părti poate, cu acordul celeilalte părti, să substituie un tert în raporturile juridice rezultând dintr-un contract, dacă acestea nu au fost încă executate. Momentul cesiunii Art.1058 – (1) Când o parte a consimtit în prealabil ca cealaltă parte să aibă facultatea de a-si substitui un tert în raporturile juridice contractuale, substituirea îsi produce efectele din momentul notificării ori acceptării acesteia de către cealaltă parte. (2) Dacă toate elementele contractului rezultă dintr-un document în careeste mentionata clauza “la ordin” sau o altă mentiune echivalentă, girarea documentului produce efectul substituirii girantului în drepturile si obligatiile giratarului. Liberarea cedentului Art.1059 – (1) Cedentul este liberat de obligatiile sale fată de contractantul cedat din momentul în care substituirea îsi produce efectele fată de acesta din urmă. (2) În cazul în care, contractantul cedat a declarat că nu îl liberează pe cedent, se poate îndrepta împotriva acestuia atunci când cesionarul nu îsi execută obligatiile. În acest caz, contractantul cedat trebuie să notifice cedentului neexecutarea obligatiilor de către cesionar în cincisprezece zile de la data neexecutării. Exceptiile Art.1060 – Contractantul cedat poate opune cesionarului toate exceptiile ce contractantului cedat rezultă din contract, mai putin cele întemeiate pe raporturile sale cu cedentul, cu exceptia cazului în care si-a rezervat acest drept atunci când a consimtit la substituire. Garantia cedentului Art.1061 – (1) Cedentul garantează fată de cesionar validitatea contractului. (2) Atunci când cedentul garantează executarea contractului, acesta va fi tinut ca un fideiusor pentru obligatiile contractantului cedat. Sectiunea a 10-a Despre încetarea contractelor Cauzele de încetare a Art.1062 – Contractul încetează, în conditiile legii, prin executare, contractelor consimtământul părtilor, denuntare unilaterală, ajungere la termen, îndeplinirea sau, după caz, neîndeplinirea conditiei, rezolutiune, anulare ori imposibilitate fortuită de executare. Efectele încetării Art.1063 – La încetarea contractului părtile sunt liberate de obligatiile contractelor asumate; ele pot fi însă tinute, după caz, la restituirea prestatiilor primite ori la repararea prejudiciilor cauzate. Restituirea prestatiilor Art.1064 – Restituirea prestatiilor primite se face potrivit Capitolului III al prezentului titlu. Capitolul II Gestiunea de afaceri Notiune Art.1065 – (1) Acela care, fără a fi obligat, îsi asumă, cu bună stiintă, gestiunea intereselor altuia, este tinut să continue si să desăvârsească gestiunea începută până când cel interesat va fi în măsură să o preia. Gerantul este supus regulilor din materia mandatului, dacă prin dispozitiile prezentului capitol nu se prevede altfel. (2) Cel care, fără să stie, lucrează în interesul altuia nu este tinut de obligatiile ce revin, potrivit legii, gerantului. El este îndreptătit la restituire potrivit regulilor aplicabile îmbogătirii fără justă cauză. Capacitatea gerantului Art.1066 – (1) Poate avea calitatea de gerant numai o persoană capabilă de a contracta.(2) Cel care nu are capacitate de a contracta răspunde, potrivit legii, pentru prejudiciile cauzate prin faptul său ilicit si este îndreptătit la restituire în temeiul îmbogătirii fără justă cauză. Art.1067 – (1) Gerantul este obligat să îl înstiinteze pe cel interesat despre Obligatia de înstiintare gestiune de îndată ce aceasta este cu putintă si, până la primirea răspunsului acestuia, să nu facă decât ceea ce este urgent si necesar. (2) Când, însă, nu este cu putintă să se facă înstiintarea prevăzută la alin.(1) sau dacă instructiunile celui interesat nu sunt primite într-un termen rezonabil, după împrejurări, gerantul este obligat să continue gestiunea până când cel interesat o va putea face singur, fără însă a mai fi tinut să se mărginească doar la ceea ce este urgent si necesar. Decesul geratului Art.1068 – Gerantul este obligat să continue gestiunea, chiar si după decesul geratului, până când mostenitorii vor putea să o preia. Diligenta datorată de Art.1069 – Gerantul este dator să se îngrijească de interesele geratului cu gerant diligenta pe care un bun proprietar o depune în gestionarea propriilor interese. Obligatiile geratului Art.1070 – (1) Dacă afacerea a fost bine administrată, geratul este tinut să execute fată de terti obligatiile contractate în numele său de gerant dacă aceste obligatii se nasc din angajamente necesare sau utile. (2) Geratul trebuie să îl indemnizeze pe gerant pentru toate cheltuielile necesare si utile, împreună cu dobânzi din ziua în care au fost făcute. Gestiunea necesară Art.1071 – (1) Când gestiunea a avut drept scop să îl apere gerat de o pagubă iminentă, gerantul are dreptul, chiar dacă scopul urmărit nu a fost atins, la restituirea cheltuielilor necesare, cu dobânzi din ziua când au fost făcute, precum si la o reparatie corespunzătoare a oricăror pagube pe care le- a suferit fără să fie intentie sau culpă din partea sa. (2) În acest caz, gerantul nu răspunde decât pentru prejudiciile cauzate geratului cu intentie sau din culpă gravă. Împotrivirea Art.1072 – (1) Gerantul care începe sau continuă o gestiune, cunoscând sau beneficiarului gestiunii trebuind să cunoască împotrivirea celui interesat, are drept la restituire numai potrivit regulilor de la îmbogătirea fără justă cauză. (2) El este răspunzător, în acest caz, pentru toate pagubele pricinuite geratului prin cea mai usoară culpă. Gestiunea făcută în Art.1073 – (1) Gerantul care a actionat în nume propriu este tinut fată de nume propriu tertii cu care a contractat, fără a prejudicia dreptul de regres contra geratului pe care îl poate exercita tertul de bună-credintă. (2) Când actionează în numele geratului, gerantul nu este tinut fată de tertii cu care a contractat decât dacă geratul nu este obligat fată de acestia din urmă. Ratificarea gestiunii Art.1074 – Gestiunea ratificată de cel interesat produce, de la data când a fost începută, efectele unui mandat. Capitolul III Restituirea prestatiilorSectiunea 1 Dispozitii generale Cazurile de restituire Art.1075 – Restituirea prestatiilor are loc, în conditiile legii, ori de câte ori cineva este tinut să restituie bunurile primite fără drept ori din eroare sau în temeiul unui act juridic desfiintat cu efect retroactiv ori ale cărui obligatii au devenit imposibil de executat. Sectiunea a 2-a Plata nedatorată Notiune. Conditii Art.1076 – (1) Orice plată presupune o datorie; ceea ce a fost plătit fără a fi datorat este supus restituirii. (2) Restituirea este admisă când consimtământul celui care a plătit a fost viciat prin eroare, dol sau violentă sau dacă acesta nu avea capacitatea cerută de lege pentru a dispune cu titlu gratuit. Plata obligatiei naturale Art.1077 – Nu este supus restituirii ceea ce s-a plătit pentru a îndeplini o obligatie care nu este susceptibilă de executare silită. Plata făcută Art.1078 – (1) Plata făcută unui creditor de o persoană care nu este debitor creditorului de bună- nu este supusă restituirii, dacă creditorul s-a lipsit cu bună-credintă de titlul credintă constatator al creantei ori a renuntat, de asemenea cu bună-credintă, la garantiile creantei. (2) În acest caz, cel care a plătit, are drept de regres împotriva adevăratului debitor. Plata înainte de termen Art.1079 – Ceea ce a fost plătit înainte de termen nu se poate restitui decât atunci când consimtământul debitorului a fost viciat prin dol sau violentă. Restituirea pentru Art.1080 – (1) Prestatia primită într-un scop ilicit sau imoral este supusă cauză ilicită sau restituirii. imorală (2) Cel care a prestat urmărind un scop ilicit sau imoral nu are dreptul la restituire decât dacă dovedeste că cealaltă parte cunostea natura scopului. Sectiunea a 3-a Modalitatea de restituire Restituirea prestatiilor Art.1081 – Restituirea prestatiilor are loc chiar dacă, potrivit legii, nu sunt si răspunderea datorate daune-interese. contractuală Persoana îndreptătită Art.1082 – Restituirea va fi făcută către persoana care a predat bunul sau la restituire unei alte persoane îndreptătite, potrivit legii. Restituirea în natură Art.1083 – Persoana tinută la restituire este obligată să restituie în natură bunul primit. Restituirea prin Art.1084 – Dacă restituirea în natură este imposibilă ori cauzează un echivalent inconvenient serios celui obligat la restituire, aceasta se va putea liberaplătind contravaloarea bunului. Obligatiile Art.1085 – (1) Dacă bunul a pierit în întregime sau a fost înstrăinat, iar cel dobânditorului de bună obligat la restituire este de bună credintă ori a primit bunul în temeiul unui credintă act desfiintat, fără culpa sa, cu efect retroactiv, el va fi tinut să restituie cea mai mică dintre valorile bunului la data primirii, a pieirii sau, după caz, a înstrăinării. (2) Obligatia de restituire este înlăturată când bunul a pierit fără culpa celui tinut de această obligatie. În acest caz, el va fi tinut să cedeze creditorului restituirii indemnizatiile de asigurare primite sau dreptul de a primi indemnizatiile respective. (3) El nu este tinut să restituie contravaloarea folosintei bunului, afară numai dacă această folosintă era obiectul principal al prestatiei ori dacă, prin natura sa, bunul era susceptibil de o deteriorare rapidă. Obligatiile Art.1086 – (1) Dacă cel obligat la restituire a distrus ori a înstrăinat cu rea dobânditorului de rea credintă bunul primit sau contractul a fost desfiintat cu efect retroactiv din credintă culpa sa, el este tinut să restituie cea mai mare dintre valorile bunului la data primirii, a pieirii sau, după caz, a înstrăinării. (2) El este tinut să restituie contravaloarea bunului pierit fără culpa sa, afară numai dacă bunul ar fi pierit si dacă s-ar fi aflat în posesiunea creditorului restituirii. (3) El este, de asemenea, obligat să restituie creditorului contravaloarea folosintei bunului. Restituirea fructelor si Art.1087 – Cel obligat la restituire este răspunzător din ziua plătii, pentru veniturilor lucrului fructele sau veniturile pe care le-a dobândit sau putea, fără culpă din partea sa, să le dobândească, dacă a fost de rea-credintă la primirea prestatiei; în caz contrar, este răspunzător numai din ziua în care buna sa credintă a încetat. Cheltuielile restituirii Art.1088 – (1) Cheltuielile restituirii sunt suportate de părti proportional cu valoarea prestatiilor care se restituie. (2) Cheltuielile restituirii se suportă integral de cel care este de rea credintă ori din a cărui vină contractul a fost desfiintat. Imposibilitatea Art.1089 – Atunci când, prin natura lor, prestatiile uneia din părtile unui restituirii în unele contract sinalagmatic nu sunt susceptibile de restituire în natură, cealaltă contracte sinalagmatice parte nu poate fi obligată la restituire. Obligatia de restituire Art.1090 – (1) Incapabilul sau cel cu capacitate de exercitiu restrânsă nu este în cazul incapabililor tinut decât în măsura îmbogătirii sale la data cererii de restituire, afară numai dacă a fost de rea-credintă. (2) Chiar de bună-credintă fiind, el va fi totusi tinut la restituirea integrală atunci când cu intentie sau din culpă gravă a făcut imposibilă restituirea. Cheltuieli privitoare la Art.1091 – (1) Cel căruia i s-a restituit lucrul trebuie să înapoieze bun posesorului, chiar de rea-credintă, cheltuielile necesare pe care acesta le-a făcut. (2) Dacă cheltuielile au fost numai utile, el poate, la alegere, fie să restituie pretul acestora, fie să plătească sporul de valoare al lucrului. Drepturile tertilor Art.1092 – În caz de înstrăinare, actiunea în restituire poate fi exercitată sidobânditori ai bunului împotriva tertului dobânditor, sub rezerva regulilor în materie de carte funciară sau, după caz, a celor privind dobândirea bunurilor mobile prin efectul posesiunii de bună-credintă. Capitolul IV Restituirea îmbogătirii fără justă cauză Obligatia subsidiară de Art.1093 – (1) Oricine s-a îmbogătit fără justă cauză în paguba altuia este despăgubire. obligat să îl despăgubească, în măsura propriei sale îmbogătiri, pentru Limite diminuarea patrimonială pe care acesta din urmă a suferit-o. (2) Cererea nu poate fi primită dacă cel care o face are dreptul la o altă actiune pentru a dobândi ceea ce îi este datorat. Îmbogătirea justificată Art.1094 –Îmbogătirea se întemeiază pe o justă cauză atunci când rezultă din: executarea unei obligatii valabile; neexercitarea dreptului pe care cel al cărui patrimoniu s-a diminuat l-ar fi avut contra celui îmbogătit; un act îndeplinit de cel sărăcit în interesul său personal si exclusiv, pe riscul său ori, după caz, cu o intentie liberală constantă. Capitolul V Fapta ilicită Sectiunea 1 Dispozitii generale Răspunderea delictuală Art.1095 – (1) Orice persoană are îndatorirea să respecte regulile de conduită pe care legea sau obiceiurile i le impun si să nu prejudicieze, prin actiunile sau inactiunile sale, drepturile sau interesele legitime ale altor persoane. (2) Cel care, având discernământ, încalcă această îndatorire răspunde de toate prejudiciile materiale, corporale sau morale aduse altuia prin culpa sa si este tinut, în conditiile legii, la despăgubire. (3) În cazurile anume prevăzute de lege, suntem obligati să reparăm prejudiciul adus prin fapta ori din culpa unei alte persoane sau prin fapta lucrurilor aflate sub paza noastră. Exercitiul drepturilor Art.1096 – (1) Cel care aduce altuia un prejudiciu prin chiar exercitarea drepturilor sale nu este tinut să îl repare. (2) Dacă, însă, acesta a depăsit, cu intentie, limitele dreptului său ori scopul în vederea căruia acesta i-a fost recunoscut este dator la reparatie. Sectiunea a 2-a Răspunderea pentru faptă proprie Conditiile răspunderii Art.1097 – Oricine cauzează altuia o pagubă printr-o faptă săvârsită cu intentie sau din culpă este obligat să repare prejudiciul astfel cauzat. Forma vinovătiei Art.1098 – Cel care a cauzat un prejudiciu prin fapta sa ilicită răspundepentru cea mai usoară culpă. Criterii particulare de Art.1099 – Pentru aprecierea vinovătiei, se va tine seama de împrejurările în apreciere a vinovătiei care s-a cauzat prejudiciul, străine de persoana autorului faptei prejudiciabile, precum si, dacă va fi cazul, de împrejurarea că paguba a fost cauzată în exercitiul unei activităti profesionale. Legitima apărare Art.1100 – (1) Nu datorează despăgubire, cel care a cauzat agresorului un prejudiciu fiind în legitimă apărare, sau, după caz, apărând în mod legitim pe un al treilea. (2) Cu toate acestea, cel care sub stăpânirea unei tulburări sau temeri insuflate de agresiune a depăsit limitele unei apărări necesare, va putea fi obligat de către instantă, potrivit cu împrejurările, la o despăgubire adecvată si echitabilă. Starea de necesitate Art.1101 – Cel care, aflat în stare de necesitate, a distrus sau deteriorat bunurile altuia, pentru a se apăra pe sine ori pe altul de un prejudiciu sau pericol iminent, este tinut să repare prejudiciul cauzat. Obligatia la reparatie a Art.1102 – Cu toate acestea, în cazurile prevăzute de art.1100 alin.(2) si tertilor art.1101, dacă fapta păgubitoare a fost săvârsită în interesul unui terte persoane, instanta va putea pune obligatia de a repara prejudiciul în sarcina acesteia, însă numai în limita folosului realizat, dispozitiile privitoare la îmbogătirea fără justă cauză fiind aplicabile. Divulgarea secretului Art.1103 – O persoană se poate exonera de răspundere pentru prejudiciul comercial cauzat prin divulgarea secretului comercial dovedind că divulgarea a fost impusă de împrejurări grave ce priveau sănătatea sau siguranta publică. Corelatia dintre dreptul Art.1104 – Instanta civilă nu este legată de dispozitiile dreptului penal si nici civil si dreptul penal de hotărârea definitivă de achitare pronuntată de instanta penală pentru a decide asupra existentei prejudiciului, a culpei ori a discernământului autorului faptei ilicite. Răspunderea în cazul Art.1105 – (1) Minorul care nu a împlinit vârsta de 14 ani sau persoana pusă minorului si a celui pus sub interdictie nu răspunde de paguba ce pricinuieste, în afară de cazul când sub interdictie se dovedeste că a pricinuit-o cu discernământ. (2) Minorul care a împlinit vârsta de 14 ani răspunde de prejudiciul cauzat, în afară de cazul când se dovedeste că a actionat fără discernământ. Răspunderea în cazul Art.1106 – (1) Cel care a cauzat un prejudiciu nu este răspunzător dacă în persoanelor lipsite de momentul în care a săvârsit fapta păgubitoare era într-o stare, chiar discernământ vremelnică, de tulburare a mintii care l-a pus în neputintă de a-si da seama de urmările faptei sale. (2) Cu toate acestea, cel care a cauzat prejudiciul este răspunzător, dacă starea vremelnică de tulburare a mintii a fost provocată de acesta, cu intentie sau din culpă, prin betia produsă de alcool, de stupefiante sau de alte substante. Răspunderea Art.1107 – Dacă prejudiciul a fost cauzat de o persoană care, fiind lipsită de subsidiară discernământ, nu este răspunzătoare, iar nimeni nu avea îndatorirea de a-l supraveghea sau despăgubirea nu a putut fi obtinută de la cel obligat să-l supravegheze, instanta judecătorească, tinând seama de starea patrimonială apărtilor, poate obliga pe autorul prejudiciului la o despăgubire echitabilă. Răspunderea Art.1108 – Cel care a îndemnat sau a determinat pe altul să cauzeze un instigatorului, prejudiciu, l-a ajutat în orice fel să-l pricinuiască sau, cu bună stiintă a complicelui si a altor tăinuit bunuri ce proveneau dintr-o faptă ilicită ori a tras foloase din persoane păgubirea altuia, răspunde solidar cu autorul. Răspunderea în cazul Art.1109 – Dacă prejudiciul a fost cauzat prin actiune simultană sau imposibilitătii autorului succesivă a mai multor persoane fără să se poată stabili că el a fost cauzat de individualizare a sau, după caz, că el nu putea fi cauzat prin fapta vreuneia dintre ele, toate făptasului acele persoane vor răspunde solidar fată de cel păgubit. Culpa comună. Art.1110 – (1) În cazul în care cel păgubit a contribuit cu intentie sau din Concursul cu forta culpă la cauzarea ori la mărirea prejudiciului sau nu a evitat-o, în tot sau în majoră parte, desi putea să o facă, cel chemat a răspunde va fi tinut numai pentru partea de pagubă pe care a pricinuit-o. (2) Dispozitiile alin.(1) se aplică si în cazul în care la cauzarea prejudiciului a contribuit atât fapta săvârsită cu intentie sau din culpă a celui chemat a răspunde, cât si un caz de fortă majoră. Sectiunea a 3-a Răspunderea pentru fapta altuia Răspunderea pentru Art.1111 – (1) Cel care, în temeiul legii sau al contractului, este obligat să fapta minorului sau a supravegheze un minor sau o persoană pusă sub interdictie, răspunde de celui pus sub interdictie prejudiciul cauzat altuia de aceste din urmă persoane. (2) Răspunderea subzistă chiar în cazul când făptuitorul, fiind lipsit de discernământ, nu răspunde pentru fapta proprie. (3) Cel obligat la supraveghere este exonerat de răspundere numai dacă dovedeste că nu a putut împiedica fapta prejudiciabilă. În cazul părintilor, dovada se consideră a fi făcută numai dacă ei probează fapta copilului nu se datorează modului necorespunzător în care si-au îndeplinit obligatiile de a asigura cresterea, educarea, învătătura si pregătirea sa profesională. Răspunderea Art.1112 – (1) Comitentul este tinut să repare prejudiciul cauzat din culpa comitentilor pentru prepusilor săi în exercitarea functiilor încredintate. prepusi (2) Este comitent cel care, în baza legii sau a unui contract, exercită directia, supravegherea si controlul asupra celui care îndeplineste anumite functii sau însărcinări în interesul său. (3) Comitentul nu răspunde dacă dovedeste că victima cunostea sau, după împrejurări, putea să cunoască, la data săvârsirii faptei prejudiciabile, că prepusul a actionat cu depăsirea limitelor functiilor încredintate. Sectiunea a 4-a Răspunderea pentru paguba pricinuită de animale sau bunuri §.1 Cazuri de răspundere Răspunderea pentru Art.1113 – Proprietarul unui animal sau cel care se serveste de el, răspunde, animale în timpul cât îl are în folosinta sa, de prejudiciul cauzat de animal, chiar si încazul când acesta s-ar fi rătăcit, ar fi scăpat de sub pază sau ar fi fost părăsit. Răspunderea pentru Art.1114 – Proprietarul răspunde de prejudiciul cauzat de lucrul său, chiar lucruri. Regula dacă face dovada că nu a avut nici o culpă. (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile si în vederea reparării fiecăreia dintre pagubele pe care două sau mai multe persoane si le-au cauzat reciproc, de exemplu prin coliziunea unor mijloace de transport. Cu toate acestea, sarcina reparării tuturor prejudiciilor astfel ocazionate va reveni celor a căror culpă ar putea fi dovedită. Răspunderea pentru Art.1115 – Dacă proprietarul a încredintat un lucru unei alte persoane, spre lucruri. Exceptia. a-l folosi pe socoteala si riscul ei, sau dacă a fost lipsit de el prin faptul ilicit al unei terte persoane, cel care, în felul acesta, dispunea în momentul păgubirii de acel lucru este răspunzător, în locul proprietarului, pentru prejudiciul cauzat. Răspunderea pentru Art.1116 – Fabricantul, distribuitorul sau furnizorul unui bun mobil, chiar produse defectuoase dacă acest bun este încorporat într-un alt bun mobil sau imobil, ori este afectat în vederea deservirii sau exploatării lui, răspund de prejudiciul cauzat unui tert prin defectul sau lipsa de securitate a acelui bun. Notiunea de produs Art.1117 – Este defectuos orice produs care, tinând seama de toate defectuos circumstantele, nu oferă siguranta la care persoana este îndreptătită să se astepte, mai ales cât priveste existenta vreunui viciu de conceptie sau de fabricatie, a relei conservări a bunului, a modului de prezentare a acestuia, sau, în sfârsit, a absentei indicatiilor suficiente privitoare la riscurile sau pericolele pe care le comportă folosirea bunului si la mijloacele de prevenire a lor. Răspunderea pentru Art.1118 – Proprietarul unui edificiu sau a oricărei constructii este ruina constructiei răspunzător pentru paguba pricinuită prin ruinarea edificiului ori prin desprinderea unei părti din acesta, afară numai dacă dovedeste că ruina sau desprinderea nu a fost cauzată din lipsă de întretinere sau dintr-un viciu de constructie. Alte cazuri de Art.1119 – Cel care ocupă o locuintă sau orice altă constructie răspunde răspundere pentru prejudiciul cauzat prin căderea, aruncarea unui lucru sau vărsarea unui vas provenind din acea locuintă sau constructie. §.2 Cauze de înlăturare a răspunderii Cauze de exonerare Art.1120 – (1) În cazurile prevăzute de art.1113-1116, cel chemat să comune răspundă este exonerat de obligatia de a repara prejudiciul, numai dacă aceasta se datorează exclusiv culpei celui păgubit, faptei de neînlăturat a unei a treia persoane pentru care nu este tinut să răspundă sau, după caz, unui caz de fortă majoră. (2) Forta majoră este orice eveniment extern, extraordinar si invincibil. Alte cauze de exonerare Art.1121 – (1) Răspunderea prevăzută la art.1113-1116 este înlăturată, de asemenea, dacă la data când prejudiciul a fost cauzat, păgubitul, cunoscând primejdia, folosea în mod gratuit animalul, lucrul, edificiul sau orice altă constructie, cu învoirea celui chemat să răspundăpentru fapta acestor lucruri. (2) Fabricantul, distribuitorul sau furnizorul unui bun mobil nu este tinut să repare prejudiciul cauzat de un defect de securitate al bunului, dacă dovedeste că păgubitul cunostea sau putea să cunoască defectul bunului, sau putea să prevadă prejudiciul. (3) De asemenea, fabricantul, distribuitorul sau furnizorul unui bun mobil nu este tinut să răspundă dacă face dovada că defectul bunului nu putea fi cunoscut tinând cont de nivelul cunostintelor stiintifice si tehnice. Sectiunea a 5-a Modalitătile de reparare a prejudiciului Obiectul reparatiei Art.1122 – (1) Reparatia este datorată pentru orice prejudiciu material, corporal sau moral, pricinuit printr-un fapt ilicit. (2) Dreptul la reparatie se naste din ziua cauzării prejudiciului, chiar dacă nu poate fi valorificat imediat. Solidaritatea fată de Art.1123 – Cei care răspund de acelasi fapt păgubitor sunt tinuti solidar la păgubit reparatie fată de cel păgubit. Ei nu se bucură de solidaritate în raporturile dintre ei. Contributia la Art.1124 – (1) Între cei care răspund împreună pentru acelasi prejudiciu, repararea pagubei sarcina reparatiei se împarte proportional cu măsura în care fiecare a participat la pricinuirea pagubei, iar, dacă această participare nu poate fi stabilită, potrivit cu intentia sau cu gravitatea culpei fiecăruia. Dacă nici astfel nu se poate împărti sarcina reparatiei, fiecare va contribui în mod egal la repararea pagubei. (2) Cel care răspunde pentru fapta altuia, contribuie, în raporturile cu celelalte persoane răspunzătoare, la repararea pagubei, numai dacă se face dovada că urmează să răspundă si el pentru propria faptă săvârsită cu intentie sau din culpă. Dreptul la regres Art.1125 – (1) Cel care răspunde pentru fapta altuia se poate întoarce împotriva aceluia care a cauzat prejudiciul, afară numai dacă acesta din urmă nu este răspunzător pentru paguba pricinuită. (2) Dacă prejudiciul a fost cauzat de mai multe persoane, iar despăgubirea a fost plătită în tot sau în parte, de cel care răspunde pentru fapta uneia dintre ele, cel care a plătit se poate întoarce si împotriva celorlalte persoane care au contribuit la pricinuirea pagubei sau, dacă va fi cazul, împotriva celor care răspund pentru acestea. În toate cazurile, cel care a plătit va avea dreptul să pretindă numai ceea ce depăseste partea din sarcina reparatiei ce revine, potrivit art.1136, persoanei pentru care răspunde si numai în limita părtii din despăgubire care, tot astfel, revine fiecăreia dintre aceste persoane. Întinderea reparatiei Art.1126 - (1) Prejudiciul se repară integral, afară numai dacă prin lege nu se prevede altfel. (2) Se vor putea acorda despăgubiri si pentru un prejudiciu viitor dacă producerea si întinderea acesteia, cel putin în parte, sunt neîndoielnice. (3) Când victima a contribuit prin faptul său la prejudiciul pe care l-a suferit, obligatia de a o repara va fi micsorată în măsura în care aceasta a contribuit. Formele reparatiei Art.1127 – (1) Repararea prejudiciului se face în natură, prin restabilireasituatiei anterioare, iar dacă aceasta nu este cu putintă, prin plata unei despăgubiri. (2) Despăgubirea trebuie să cuprindă pierderea suferită de cel prejudiciat, câstigul pe care în conditii obisnuite el ar fi putut să-l realizeze si de care a fost lipsit, precum si cheltuielile pe care le-a făcut pentru evitarea sau limitarea prejudiciului. (3) Dacă prejudiciul are un caracter de continuitate, despăgubirea se va putea acorda sub formă de prestatii bănesti periodice. (4) În cazul prejudiciului viitor, despăgubirea, indiferent de formă, va putea fi sporită, redusă sau suprimată, dacă, după stabilirea lui, prejudiciul s-a mărit, s-a micsorat ori a încetat. Vătămarea integritătii Art.1128 – (1) În caz de vătămare a integritătii corporale sau a sănătătii unei corporale sau a persoane, despăgubirea trebuie să cuprindă, în conditiile art.1129 si art.1130, sănătătii după caz, echivalentul câstigului din muncă de care cel păgubit a fost lipsit sau pe care este împiedicat să-l dobândească, prin efectul pierderii sau reducerii capacitătii sale de muncă. În afară de aceasta, despăgubirea trebuie să acopere cheltuielile de îngrijire medicală si, de va fi cazul, cheltuielile determinate de sporirea nevoilor de viată ale celui păgubit, precum si orice alte prejudicii materiale. (2) Despăgubirea pentru pierderea sau nerealizarea câstigului din muncă, tinându-se seama si de sporirea nevoilor de viată ale celui păgubit, se acordă sub forma de prestatii bănesti periodice. La cererea persoanei păgubite, instanta, pentru motive temeinice va putea acorda despăgubirea sub forma unei sume globale. (3) În toate cazurile, instanta va putea acorda celui păgubit o despăgubire provizorie pentru acoperirea nevoilor urgente. Stabilirea pierderii si a Art.1129 – (1) Despăgubirea pentru pierderea sau nerealizarea câstigului din nerealizării câstigului muncă se va stabili pe baza venitului mediu lunar net din muncă al celui din muncă păgubit, din ultimul an înainte de pierderea sau reducerea capacitătii sale de muncă ori, în lipsă, pe baza venitului lunar net pe care l-ar fi putut realiza, tinându-se seama de calificarea profesională pe care o avea sau ar fi avut-o la terminarea pregătirii pe care era în curs să o primească. (2) Dacă cel păgubit nu avea o calificare profesională si nici nu era în curs să o primească, despăgubirea se va stabili pe baza salariului minim net pe economie. Vătămarea minorului Art.1130 – (1) Dacă cel care a suferit vătămarea integritătii corporale sau a sănătătii este un minor, despăgubirea stabilită potrivit prevederilor art.1129 alin.(1) va fi datorată de la data când, în mod normal, minorul si-ar fi terminat pregătirea profesională ce primea. (2) Până la acea dată, dacă minorul avea un câstig la momentul vătămării, despăgubirea se va stabili pe baza câstigului de care a fost lipsit, iar dacă nu avea un câstig, potrivit dispozitiilor art.1129 alin.(2). Această din urmă despăgubire va fi datorată de la data când minorul a împlinit vârsta prevăzută de lege pentru a putea fi parte într-un raport de muncă. Pricinuirea mortii. Art.1131 – (1) Despăgubirea pentru pagubele suferite prin moartea cuiva se Persoana îndreptătită cuvine numai persoanelor care erau îndreptătite să fie întretinute de victimă, la despăgubire. în temeiul unei obligatii legale. (2) Cu toate acestea, instanta, tinând seama de împrejurări, poate acorda despăgubire si celui căruia victima, fără a fi obligată de lege, îi prestaîntretinere în mod curent. (3) La stabilirea despăgubirii se va tine seama de nevoile celui păgubit, precum si de veniturile pe care, în mod normal, cel a cărui moarte a fost pricinuită le-ar fi avut pe timpul pentru care s-a acordat despăgubirea. Dispozitiile art.1128-1130 se aplică în mod corespunzător. Cazuri si limite ale Art.1132 – (1) În caz de vătămare a integritătii corporale sau a sănătătii, reparării prejudiciului poate fi acordată si o despăgubire pentru restrângerea posibilitătilor de viată moral familială si socială. (2) Instanta judecătorească va putea, de asemenea, să acorde despăgubiri ascendentilor, descendentilor, fratilor, surorilor si sotului, pentru durerea încercată prin moartea victimei. (3) Dreptul la despăgubire pentru atingerile aduse drepturilor inerente personalitătii oricărui subiect de drept va putea fi cedat numai în cazul când a fost stabilit printr-o tranzactie sau printr-o hotărâre judecătorească irevocabilă. (4) Dreptul la actiunea în despăgubire nu trece la mostenitori; acestia îl pot, însă, exercita, dacă actiunea a fost pornită de defunct. Cheltuieli de îngrijire a Art.1133 – Cel care a făcut cheltuieli pentru îngrijirea sănătătii victimei sau, sănătătii. Cheltuieli de în caz de moarte a acesteia, pentru înmormântare, are dreptul la înapoierea înmormântare. lor de la cel care răspunde pentru fapta ce a prilejuit aceste cheltuieli. Despăgubirea în raport Art.1134 – (1) Dacă persoanei a cărei integritate corporală sau sănătate a cu ajutorul si pensia fost vătămată sau, în caz de moarte a acesteia, mostenitorilor li s-a recunoscut, în cadrul asigurărilor sociale, dreptul la un ajutor sau la o pensie, reparatia este datorată numai în măsura în care paguba suferită prin vătămare sau moarte depăseste ajutorul ori pensia. (2) Cât timp ajutorul sau pensia nu a fost efectiv acordată sau refuzată celui păgubit, instanta nu poate obliga pe cel chemat să răspundă decât la o despăgubire provizorie, potrivit prevederilor art.1130 alin.(3). Prorogarea termenului Art.1135 – În toate cazurile în care despăgubirea derivă dintr-un fapt supus prescriptiei de legea penală unei prescriptii mai lungi decât cea civilă, termenul de prescriptie a răspunderii penale se aplică si dreptului la actiunea în răspundere civilă. Suspendarea Art.1136 – Prescriptia dreptului la actiune cu privire la repararea prescriptiei prejudiciului cauzat prin vătămarea integritătii corporale sau a sănătătii ori prin moartea unei persoane, este suspendată până la stabilirea pensiei sau a ajutoarelor ce s-ar cuveni, în cadrul asigurărilor sociale, celui îndreptătit la reparatie. Sectiunea a 6-a Clauzele de nerăspundere Înlăturarea sau Art.1137 – (1) Orice clauză stipulată înainte de pricinuirea pagubei, prin restrângerea care se suprimă sau se micsorează răspunderea prevăzută în prezentul răspunderii prin act capitol, este lovită de nulitate relativă. juridic (2) Cu toate acestea, clauzele care micsorează răspunderea pentru pagubele pricinuite bunurilor printr-o simplă imprudentă sau neglijentă sunt valabile.Alte limite de Art.1138 – (1) Nici o persoană nu poate să excludă sau să limiteze înlăturare a răspunderea sa pentru prejudiciul corporal sau moral cauzat altora. răspunderii civile (2) Victima care a acceptat riscul suportării prejudiciului nu renuntă prin aceasta la dreptul său de a obtine de la autor plata despăgubirilor. TITLUL III Modalitătile obligatiilor CAPITOLUL I Despre obligatiile afectate de conditie Obligatiile conditionale Art.1139 – Obligatia este afectată de conditie atunci când nasterea sau desfiintarea ei depinde de un eveniment viitor si nesigur. Conditia suspensiva Art.1140 – Conditia este suspensivă atunci când nasterea obligatiei depinde de îndeplinirea sa. Conditia rezolutorie Art.1141 – (1) Conditia este rezolutorie atunci când îndeplinirea ei determină desfiintarea obligatiei. (2) Natura rezolutorie a conditiei se prezumă ori de câte ori scadenta obligatiilor principale precede momentul la care conditia s-ar putea îndeplini. Conditia imposibilă, Art.1142 – Conditia imposibilă, contrară legii sau bunelor moravuri este ilicită sau imorală considerată nescrisă, iar dacă este motivul determinant al contractului, atrage nulitatea acestuia. Conditia potestativă Art.1143 – Obligatia contractată sub o conditie suspensivă ce depinde exclusiv de vointa debitorului nu produce nici un efect. Constatarea îndeplinirii Art.1144 – (1) Îndeplinirea conditiei se apreciază după criteriile stabilite de conditiei părti sau pe care acestea este probabil să le fi avut in vedere, după împrejurări. (2) Când obligatia este contractată sub conditia producerii unui eveniment într-un anumit termen, conditia este socotită neîndeplinită dacă termenul s-a împlinit fără ca evenimentul să se producă. În lipsa unui termen, conditia se consideră neîndeplinită numai atunci când este sigur că evenimentul nu se va produce. (3) Atunci când obligatia este contractată sub conditia că un eveniment nu se va produce într-un anumit termen, conditia se consideră îndeplinită dacă este sigur că evenimentul nu se va produce. În lipsa unui termen, conditia nu se consideră îndeplinită decât atunci când este sigur că evenimentul nu se va produce. (4) Partea interesată poate cere oricând instantei sa constate îndeplinirea sau neîndeplinirea conditiei. Determinarea Art.1145 – (1) Conditia se consideră îndeplinită dacă debitorul obligat sub îndeplinirii sau această conditie a împiedicat îndeplinirea acesteia. neîndeplinirii conditiei (2) Conditia se consideră neîndeplinită, dacă partea interesată în îndeplinirea conditiei a provocat, cu rea-credintă, realizarea evenimentului. Efectele conditiei Art.1146 – Conditia îndeplinită este prezumată a produce efecte retroactiv,din momentul încheierii contractului, dacă din vointa părtilor, natura contractului ori dispozitiile legale nu rezultă contrariul. Actele încheiate înainte Art.1147 – (1) Cei care au asupra unui bun un drept afectat de o conditie de îndeplinirea suspensiva ori rezolutorie nu pot dispune în privinta acestora decât sub conditiei aceeasi conditie. (2) Actele încheiate înaintea îndeplinirii conditiei de proprietarul sub conditie suspensivă se desfiintează retroactiv. (3) Actele consimtite deopotrivă de proprietarul sub conditie rezolutorie si de cel sub conditie suspensivă rămân valabile după îndeplinirea conditiei. Actele conservatorii Art.1148 – Creditorul poate, chiar înainte de îndeplinirea conditiei, să facă orice acte de conservare a dreptului său. Fructele culese înaintea Art.1149 – În lipsă de stipulatie contrară, fructele si veniturile culese ori îndeplinirii conditiei încasate înaintea îndeplinirii conditiei se cuvin proprietarului sub conditie suspensivă, în cazul îndeplinirii acesteia. CAPITOLUL II Despre obligatiile afectate de termen Obligatia afectată de Art.1150 – Obligatia este afectată de termen atunci când executarea sau termen stingerea ei este stabilită în functie de un eveniment viitor si sigur. Termenul suspensiv si Art.1151 – (1) Termenul este suspensiv atunci când priveste executarea termenul extinctiv obligatiei. Termenul extinctiv determină stingerea obligatiei. (2) Ceea ce debitorul execută de bunăvoie si în cunostintă de cauză înainte de împlinirea termenului suspensiv nu este supus restituirii. Obligatiile fără termen Art.1152 – (1) În lipsa unui termen suspensiv, creditorul poate cere executarea chiar la data nasterii obligatiei. (2) Cu toate acestea, dacă data executării a fost lăsată la alegerea debitorului, instanta, la cererea creditorului, va stabili un termen, în functie de împrejurări. Beneficiul termenului Art.1153 – Termenul este presupus întotdeauna ca fiind stipulat în favoarea debitorului, dacă din lege, din vointa părtilor sau din împrejurări nu rezultă că a fost stabilit în favoarea ambelor părti ori a creditorului. Renuntarea la Art.1154 – Partea care are beneficiul exclusiv al termenului poate renunta beneficiul termenului oricând la el, fără consimtământul celeilalte părti. Termenul stabilit pe Art.1155 – (1) Când termenul este stabilit pe săptămâni, luni sau ani, el se săptămâni, luni sau ani împlineste în ziua corespunzătoare din ultima săptămână ori lună sau din ultimul an. (2) Dacă ultima lună nu are o zi corespunzătoare celei în care termenul a început să curgă, termenul se împlineste în ultima zi a acestei luni. (3) Mijlocul lunii se socoteste a cincisprezecea zi. (4) Dacă termenul este stabilit pe o lună si jumătate sau pe mai multe luni si jumătate, cele 15 zile se vor socoti la sfârsitul termenului. Termenul stabilit pe Art.1156 – (1) Când termenul se stabileste pe zile, nu se ia în calcul prima sizile ultima zi a termenului. (2) Termenul se va împlini la ora 24 a ultimei zile. (3) Cu toate acestea, dacă este vorba de un act ce trebuie îndeplinit într-un loc de muncă, termenul se va împlini la ora la care încetează programul normal de lucru. Împlinirea termenului Art.1157 – Dacă ultima zi a termenului este o zi nelucrătoare, termenul se consideră împlinit la sfârsitul primei zile lucrătoare care îi urmează. Termenul stabilit pe Art.1158 – Când termenul se stabileste pe ore, nu se iau în calcul prima si ore ultima oră a termenului. Decăderea din Art.1159 – (1) Debitorul decade din beneficiul termenului dacă se află în beneficiul termenului stare de insolvabilitate sau, după caz, faliment declarat în conditiile legii, precum si atunci când, cu intentie sau dintr-o neglijentă gravă, diminuează prin fapta sa garantiile constituite în favoarea creditorului sau nu constituie garantiile promise. Starea de insolvabilitate rezultă din inferioritatea activului patrimonial ce poate fi supus, potrivit legii, executării silite, fată de valoarea totală a datoriilor exigibile si este apreciată de instantă care, în acest scop, poate tine seama de anumite împrejurări precum disparitia intempestivă a debitorului, neplata unor datorii devenite scadente, declansarea împotriva sa a unei proceduri de executare silită etc. (2) Decăderea din beneficiul termenului poate fi cerută si atunci când, din vina sa, debitorul ajunge în situatia de a nu mai satisface o conditie, considerată esentială de creditor la data încheierii contractului; în acest caz, este necesar să se fi stipulat expres caracterul esential al conditiei si posibilitatea sanctiunii decăderii, precum si să fi existat un interes legitim pentru creditor de a considera conditia respectivă drept esentială. TITLUL IV Obligatiile complexe CAPITOLUL I Despre obligatiile divizibile si indivizibile Notiune Art.1160 – (1) Indivizibilitatea nu produce efecte decât atunci când există mai multi creditori sau, după caz, mai multi debitori. (2) Obligatia ce leagă un singur debitor de creditorul său trebuie executată în întregime, acesta neputând fi silit a primi o plată partială, chiar dacă obiectul obligatiei ar fi susceptibil de divizare. Divizibilitatea Art.1161 – Când mai multi debitori sunt obligati fată un creditor sau când un obligatiilor debitor este tinut fată de mai multi creditori, fiecare creditor nu poate cere, respectiv fiecare debitor nu poate fi tinut decât pentru partea sa. Efectele indivizibilitătii Art.1162 – Dacă însă obligatia este indivizibilă, fiecare debitor nu se poate libera si, respectiv, fiecare creditor nu poate primi decât întreaga prestatie datorată. Indivizibilitatea Art.1163 – Obligatia este indivizibilă când obiectul său nu este, prin natura obiectivă lui, susceptibil de divizare materială ori intelectuală.Indiviziblitatea Art.1164 – (1) Obligatia divizibilă prin natura obiectului, poate fi conventională considerată indivizibilă dacă părtile o prevăd în mod expres sau dacă rezultă, în mod neîndoielnic, din act. (2) Creantele si obligatiile se împart de drept între mostenitori; fiecare dintre acestia neputând cere si, respectiv, neputând fi tinut decât proportional cu partea din mostenire ce li se cuvine. (3) Cu toate acestea, când obligatia autorului lor era indivizibilă, oricare dintre mostenitori nu se poate libera decât executând întreaga prestatie. Solidaritatea nu atrage Art.1165 – (1) Solidaritatea debitorilor sau creditorilor nu atrage, prin ea indivizibilitatea însăsi, indivizibilitatea obligatiilor. (2) În lipsă de stipulatie contrară, creditorii si debitorii unei obligatii indivizibile nu sunt legati solidar. Executarea în natură Art.1166 – Când executarea obligatiei indivizibile are loc în natură, fiecare creditor nu poate cere si primi prestatia datorată decât în întregime. Restituirea prestatiilor Art.1167 – Fiecare creditor nu poate cere, iar fiecare debitor nu este tinut să restituie prestatiile primite decât în proportie cu părtile ce au din creantă, respectiv din obligatie. Daunele interese Art.1168 – Daunele interese nu pot fi cerute decât debitorului răspunzător pentru neexecutarea obligatiei. Ele se cuvin creditorilor numai în proportie cu partea ce are fiecare din creantă. Existenta mai multor Art.1169 – (1) Creditorii si debitorii unei obligatii indivizibile nu sunt creditori prezumati a-si fi încredintat reciproc puterea de a actiona pentru ceilalti în privinta creantei. (2) Novatia, remiterea de datorie, compensatia ori confuziunea consimtite sau care operează fată de un creditor nu stinge obligatia decât pentru partea ce acesta avea din drept. Fată de ceilalti creditori, debitorul rămâne obligat pentru tot. (3) Debitorul care a plătit celorlalti creditori este îndreptătit să primească de la acestia echivalentul părtii din obligatie cuvenite creditorului care a consimtit la stingerea creantei sau fată de care aceasta a operat. Existenta mai multor Art.1170 – (1) Novatia, remiterea de datorie, compensatia ori confuziunea debitori consimtite sau care operează în privinta unui debitor sting obligatia si îi liberează pe ceilalti debitori, acestia rămân însă tinuti a plăti celui dintâi echivalentul părtilor lor. (2) Creditorul poate cere executarea întregii obligatii oricăruia dintre debitori, fără a tine seama de partea ce aceasta are din obligatie; el o poate, de asemenea, cere deodată tuturor debitorilor. (3) Debitorul chemat în judecată pentru totalitatea obligatiei, poate cere un termen pentru a introduce în cauză pe ceilalti debitori, afară numai dacă prestatia nu poate fi realizată decât de cel chemat în judecată, care, în acest caz, poate fi condamnat a executa obligatia singur, rămânându-i recurs împotriva celorlalti debitori. (4) Punerea în întârziere nu produce efecte decât pentru debitorul ce a fost notificat. (5) Întreruperea ori suspendarea prescriptiei fată de un creditor nu întrerupe ori suspendă prescriptia în privinta celorlalti. (6) Îndată ce cauza indivizibilitătii încetează, obligatia devine divizibilă.CAPITOLUL II Obligatiile alternative Notiune Art.1171 – Obligatia este alternativă atunci când cuprinde două prestatii, executarea uneia dintre acestea fiind suficientă pentru stingerea obligatiei. Determinarea Art.1172 – (1) Alegerea prestatiei prin care se va stinge obligatia apartine persoanei care face debitorului ori de câte ori nu este acordată în mod explicit creditorului. alegerea prestatiei (2) Dacă s-a stabilit un termen în care una dintre părti să facă alegerea, iar acest termen a fost depăsit, alegerea revine de drept celeilalte părti. Alegerea prestatiei de Art.1173 – (1) Dacă alegerea apartine debitorului, iar una dintre prestatii a către debitor devenit imposibil de executat, chiar si din culpa debitorului, obligatia alternativă devine simplă. (2) În cazul în care ambele prestatii au devenit imposibil de executat, debitorul, dacă este răspunzător în privinta neexecutării uneia din ele, rămâne obligat la despăgubiri pentru prestatia care a devenit ultima imposibilă de executat. Alegerea prestatiei de Art.1174 – (1) În cazul în care creditorul are alegerea: către creditor dacă una din prestatii a devenit imposibil de executat, fără ca vreuna din părti să răspundă, creditorul este obligat să o primească pe cealaltă; dacă creditorul răspunde pentru imposibilitatea de executare a uneia din prestatii, el poate să pretindă executarea celeilalte prestatii, despăgubindu-l pe debitor pentru eventualele prejudicii cauzate, sau să fie exonerat de răspundere; dacă debitorul este răspunzător pentru imposibilitatea de a executa una din prestatii, creditorul poate cere fie despăgubiri, fie cealaltă prestatie; dacă debitorul este răspunzător pentru imposibilitatea de a executa ambele prestatii, creditorul poate cere despăgubiri pentru neexecutarea oricăreia din prestatii. (2) Obligatia este stinsă, dacă ambele prestatii au devenit imposibil de executat fără ca debitorul să fie răspunzător si înainte ca acesta să fi fost pus în întârziere. Alte dispozitii Art.1175 – Dispozitiile capitolului de fată sunt aplicabile si în cazul în care obligatia alternativă cuprinde mai mult de două prestatii. CAPITOLUL III Despre obligatiile solidare Sectiunea 1 Obligatiile solidare între creditori Solidaritatea Art.1176 – (1) Există solidaritate între creditori atunci când, în temeiul creditorilor aceleiasi obligatii, mai multe persoane consimt să fie îndreptătite, în acelasi timp, la aceeasi prestatie, ea cuvenindu-se în întregime oricăreia dintre ele. (2) Solidaritatea nu există între creditori decât dacă a fost expres stipulată ori rezultă în mod neîndoielnic din act.Reprezentarea Art.1177 – (1) Creditorii solidari sunt prezumati a-si fi încredintat reciproc reciprocă a creditorilor puterea de a actiona pentru gestionarea si satisfacerea interesului lor comun. (2) Orice acte prin care unul din creditorii solidari ar consimti la reducerea sau înlăturarea drepturilor, accesoriilor sau beneficiilor creantei ori ar prejudicia în orice alt mod interesele celorlalti creditori sunt inopozabile acestora din urmă. (3) Hotărârea judecătorească obtinută de unul din creditori împotriva debitorului comun profită si celorlalti creditori. (4) Hotărârea judecătorească pronuntată în favoarea debitorului comun nu poate fi invocată si împotriva creditorilor care nu au fost parte în proces. Alegerea debitorului Art.1178 – Debitorul poate plăti, la alegerea sa, oricăruia din creditorii solidari, liberându-se, astfel, fată de toti, însă numai atât timp cât nici unul din ei nu l-a chemat în judecată; în acest din urmă caz, debitorul nu se poate libera decât plătind creditorului reclamant. Compensatia Art.1179 – Debitorul poate opune unui creditor solidar compensatia care a operat în raport cu un alt creditor, însă numai în proportie cu partea din creantă ce revine acestuia din urmă. Confuziunea Art.1180 – Dacă unul dintre creditorii solidari dobândeste si calitatea de debitor, confuziunea astfel operată nu stinge creanta solidară decât în proportie cu partea acelui creditor; ceilalti creditori solidari îsi păstrează dreptul de a se regresa împotriva lui, în proportie cu partea ce revine fiecăruia din ei. Remiterea de datorie Art.1181 – Remiterea de datorie consimtită de unul din creditorii solidari nu liberează pe debitor decât pentru partea acelui creditor. Întreruperea si Art.1182 – (1) Actele de întrerupere a prescriptiei extinctive fată de suspendarea debitorul comun profită tuturor creditorilor solidari, indiferent de creditorul prescriptiei care le-ar fi săvârsit. (2) Suspendarea prescriptiei fată de unul din creditorii solidari nu profită celorlalti creditori. Sectiunea a 2-a Obligatiile solidare între debitori Solidaritatea între Art.1183 – Există solidaritate între debitori atunci când mai multe persoane debitori s-au obligat împreună fată de acelasi creditor la aceeasi prestatie cu intentia ca fiecare dintre ele să fie tinută pentru tot ca si cum ar fi singurul debitor. Obligatii solidare Art.1184 – Solidaritatea nu este înlăturată prin simplul fapt că debitorii sunt afectate de modalităti obligati sub modalităti diferite. Izvoarele solidaritătii Art.1185 – (1) Solidaritatea debitorilor trebuie stipulată expres ori trebuie să rezulte în mod neîndoielnic din act. (2) Dispozitiile prezentei sectiuni se aplică în mod corespunzător ori de câte ori legea stabileste că mai multe persoane sunt tinute solidar. Solidaritatea în Art.1186 – Solidaritatea se prezumă în cazul profesionistilor care se obligă obligatiile asumate de în exercitiul activitătii lor.profesionisti Dreptul creditorului de Art.1187 – (1) Actiunea intentată împotriva unui codebitor solidar nu a pretinde executarea împiedică pe creditor să exercite o asemenea actiune si împotriva celorlalti de la fiecare dintre codebitori. codebitorii solidari (2) Fiecare din codebitorii solidari nu răspunde în executarea obligatiei decât de fapta sa proprie. (3) Punerea în întârziere a unuia din codebitorii solidari nu are nici un efect fată de ceilalti codebitori. (4) Cu toate acestea, dacă obligatia nu mai poate fi executată în natură din cauze care justifică angajarea răspunderii unuia din codebitori, fiecare codebitor rămâne tinut solidar pentru plata echivalentului. (5) Despăgubiri suplimentare fată de acest echivalent nu vor putea fi însă cerute decât codebitorilor cărora le este imputabilă imposibilitatea executării în natură, precum si celor anterior pusi în întârziere. Exceptii si apărări ce Art.1188 – (1) Codebitorul solidar poate opune creditorului său nu doar pot fi invocate exceptiile si apărările care îi sunt pur personale, dar si pe cele comune împotriva creditorului tuturor codebitorilor săi. El nu poate invoca în nici un fel exceptiile si comun mijloacele de apărare care sunt pur personale altui codebitor solidar. (2) De asemenea, fiecare codebitor solidar poate beneficia de reducerea cuantumului obligatiei solidare în proportie cu partea corespunzătoare codebitorului care a invocat o exceptie sau o apărare personală, după distinctiile mai sus arătate. (3) Recunoasterea datoriei făcută de unul din debitorii solidari nu are efect fată de ceilalti debitori. Prescriptia extinctivă Art.1189 – (1) Cauzele de întrerupere si de suspendare a prescriptiei care există în raport cu unul din debitorii solidari nu pot fi invocate împotriva celorlalti debitori. (2) Cu toate acestea, debitorul care a fost silit să plătească păstrează dreptul de a se regresa împotriva celorlalti debitori solidari, chiar dacă acestia ar fi în măsură să invoce prescriptia. Compensatia Art.1190 – (1) Între creditor si debitorul solidar compensatia nu operează decât până la concurenta sumei datorate de acesta din urmă. (2) În acest caz, ceilalti codebitori solidari nu pot fi tinuti solidari decât cu scăderea părtii din obligatie în privinta căreia a operat compensatia. Remiterea de datorie Art.1191 – (1) Remiterea de datorie consimtită unuia din codebitorii solidari nu liberează pe ceilalti, cu exceptia cazului în care creditorul declară aceasta în mod expres sau remite de bunăvoie debitorului solidar respectiv originalul înscrisului sub semnătură privată constatator al creantei. Dacă debitorului îi este remis originalul înscrisului autentic constatator al creantei, creditorul poate proba că nu a consimtit remiterea de datorie decât în legătură cu acel debitor solidar. (2) Dacă remiterea de datorie s-a făcut numai în favoarea unuia din codebitorii solidari, ceilalti rămân tinuti solidar fată de creditor, dar cu scăderea, din prestatia initială, a părtii ce corespundea debitorului beneficiar. Cu toate acestia, ei continuă să răspundă pentru tot atunci când creditorul si- a rezervat expres, la data remiterii de datorie, această posibilitate; în acest din urmă caz, ceilalti codebitori solidari îsi păstrează regresul împotriva debitorului beneficiar al remiterii de datorie.Confuziunea Art.1192 – Confuziunea liberează pe ceilalti codebitori solidari pentru partea aceluia care întruneste în persoana sa calitătile de creditor si debitor în legătură cu obligatia solidară. Renuntarea la Art.1193 – (1) Renuntarea la solidaritate în privinta unuia din codebitorii solidaritate solidari nu afectează existenta obligatiei solidare în raport cu ceilalti. Codebitorul solidar care beneficiază de renuntarea la solidaritate rămâne tinut, pentru partea sa, atât fată de creditor, cât si fată de ceilalti codebitori solidari în cazul regresului acestora din urmă. (2) Renuntarea la solidaritate trebuie să fie expresă. (3) Cu toate acestea, ea se prezumă absolut în două situatii: dacă creditorul, fără a-si rezerva beneficiul solidaritătii în raport cu debitorul solidar plătitor, mentionează în chitantă că plata reprezintă partea acestuia din urmă din obligatia solidară. Dacă plata constă numai în plata unor dobânzi, renuntarea la solidaritate nu se va întinde si asupra dobânzilor neplătite ori a capitalului decât dacă plata separată a dobânzilor, astfel mentionată în chitantă, se face timp de 3 ani; dacă creditorul cheamă în judecată pe unul din codebitorii solidari pentru partea acestuia, iar actiunea, astfel întemeiată, este admisă. Efectele hotărârilor Art.1194 – (1) Hotărârea judecătorească pronuntată împotriva unuia din judecătoresti codebitorii solidari nu are autoritate de lucru judecat fată de ceilalti. (2) Hotărârea judecătorească pronuntată în favoarea unuia din codebitorii solidari profită si celorlalti, cu exceptia cazului în care s-a întemeiat pe o cauză ce putea fi invocată numai de acel codebitor. Răspunderea Art.1195 – Codebitorul solidar lipsit, prin fapta creditorului, de un drept sau creditorului garantie de care ar fi putut să beneficieze, prin efectul subrogatiei, în cadrul regresului împotriva celorlalti codebitori, poate pretinde creditorului despăgubiri în limita prejudiciului ce ar suferi prin această lipsă. Regresul codebitorului Art.1196 – (1) Codebitorul solidar care a executat obligatia nu se poate plătitor regresa împotriva celorlalti decât în proportie cu partea ce revine fiecăruia din ei. (2) Părtile ce revin codebitorilor solidar sunt prezumate ca fiind egale, dacă din conventie, lege sau din împrejurări nu rezultă contrariul. (3) Exceptiile si apărările ce puteau fi opuse creditorului pot fi invocate, dacă este cazul, si împotriva codebitorului solidar care exercită regresul. Suportarea riscului Art.1197 – (1) În caz de insolvabilitate a codebitorului actionat în cadrul insolvabilitătii regresului, partea sa este suportată de toti ceilalti codebitori solidari, inclusiv codebitorului actionat codebitorul plătitor, în proportie cu partea ce revine fiecăruia din ei. în regres (2) Atunci când creditorul a renuntat la solidaritate în privinta unuia dintre codebitorii solidari, acel codebitor nu poate, invocând această renuntare împotriva codebitorului plătitor, să fie exonerat, fie chiar în proportie cu partea care îi revenea din obligatie, să suporte insolvabilitatea unui alt codebitor solidar. (3) Cu toate acestea, dacă din modul în care s-a făcut renuntarea la solidaritate rezultă neîndoielnic vointa creditorului de a-l libera pe codebitorul respectiv de orice obligatie decurgând din existenta solidaritătii, inclusiv în raporturile cu ceilalti codebitori, partea din obligatie aferentă codebitorului insolvabil va fi suportată de însusi creditorul.Regresul codebitorului Art.1198 – Ori de câte ori caracterul solidar al obligatiei, recunoscut de lege plătitor pentru ori prin act juridic, se naste fără a profita în vreun fel, direct ori indirect, totalitatea creantei unuia dintre codebitori, acesta, în cazul în care execută obligatia, se subrogă în drepturile creditorului plătit, putându-se regresa pentru totalitatea creantei si beneficiind de toate drepturile si garantiile acesteia. TITLUL V Transmisiunea si transformarea obligatiilor CAPITOLUL I Cesiunea de creantă Sectiunea 1 Dispozitii comune Notiune Art.1199 - (1) Dacă din lege sau natura obligatiei nu rezultă contrariul, creditorul poate să transmită dreptul său de creantă fără consimtământul debitorului. (2) Transmiterea creantei are loc pe data încheierii contractului, dacă nu se prevede altfel. Clauza de Art.1200 – (1) Interdictia cesionării creantei este opozabilă cesionarului inalienabilitate numai dacă este expres mentionată în înscrisul constatator al creantei. (2) Dispozitiile legale privind clauza de inalienabilitate se aplică în mod corespunzător. Predarea titlului Art.1201 – (1) Cedentul este obligat să remită cesionarului titlul constatator constatator al creantei al creantei aflat în posesiunea sa, precum si orice alte înscrisuri doveditoare ale dreptului transmis. (2) În caz de cesiune partială a creantei, cesionarul are dreptul la o copie legalizată a titlului constatator al creantei, precum si la mentionarea cesiunii, cu semnătura părtilor, pe înscrisul original. Dacă cesionarul dobândeste si restul creantei, devin aplicabile dispozitiile alin.(1). Felurile cesiunii Art.1202 – (1) Cesiunea poate fi cu titlu oneros ori cu titlu gratuit. (2) Dispozitiile prezentei sectiuni se completează, în mod corespunzător, cu cele din materia contractului de donatie în cazul cesiunii cu titlu gratuit. (3) Dacă cesiunea este cu titlu oneros, dispozitiile sectiunii de fată se completează, în mod corespunzător, cu cele din materia contractului de vânzare-cumpărare sau, după caz, cu cele care reglementează orice altă operatiune juridică în cadrul căreia părtile au convenit să se execute prestatia constând în transmiterea unei creante. Efectele cesiunii între Art.1203 – (1) În toate cazurile, dacă nu s-a convenit expres asupra unei cedent si cesionar. cesiuni partiale, cesionarul devine titular al creantei pentru totalitatea ei. Întinderea (2) O dată cu dreptul de creantă, cesionarul dobândeste, prin efectul cesiunii transmisiunii creantei si în lipsa oricărei stipulatii exprese în acest sens, toate drepturile, accesoriile si garantiile de orice natură ale creantei cesionate. (3) Dacă nu s-a convenit altfel, dobânzile si orice alte venituri aferente creantei, devenite scadente, dar nepercepute încă de cedent, revin cesionarului, cu începere de la data cesiunii.Efectele cesiunii fată de Art.1204 – (1) Cesiunea devine opozabilă fată de debitorul cedat, precum si terti fată de ceilalti terti, prin acceptarea cesiunii de către debitorul cedat printr- un înscris având dată certă, prin notificarea cesiunii făcută, prin executor judecătoresc, debitorului cedat sau, după caz, prin comunicarea încheierii pronuntate pentru înscrierea în cartea funciară a ipotecii ce garantează creanta cesionată. (2) Între cesionarii succesivi ai aceleiasi creante, dreptul de a cere plata de la debitorul cedat revine aceluia care a îndeplinit cel dintâi una dintre formalitătile prevăzute la alin.(1). (3) Dacă creanta este garantată, opozabilitatea cesiunii trebuie asigurată, separat, fată de garanti. (4) Plata făcută cedentului înainte ca cesiunea să devină opozabilă îl liberează pe debitorul cedat, cesionarul păstrând, în acest caz, dreptul de regres împotriva cedentului. Raporturile dintre Art.1205 – (1) În afara exceptiilor, apărărilor si a cauzelor de stingere a cesionar si debitorul obligatiei pe care le poate invoca direct fată de cesionar, debitorul cedat are cedat dreptul de a opune cesionarului pe acelea pe care le putea formula fată de cedent, dacă sunt întemeiate pe cauze anterioare datei când cesiunea a devenit opozabilă. (2) Cu toate acestea, dacă cesiunea a devenit opozabilă prin acceptare, debitorul cedat nu mai poate opune fată de cesionar compensatia ce putea fi invocată în raporturile cu cedentul. Obligatia de garantie Art.1206 – (1) Dacă cesiunea este cu titlu oneros, cedentul are, de drept, obligatia de garantie fată de cesionar. (2) Astfel, cedentul garantează existenta creantei în raport cu data cesiunii, fără a răspunde si de solvabilitatea debitorului cedat. Dacă cedentul s-a obligat expres să garanteze pentru solvabilitatea debitorului cedat se prezumă, în lipsa unei stipulatii contrare, că s-a avut în vedere numai solvabilitatea de la data cesiunii. (3) Răspunderea pentru solvabilitatea debitorului cedat se întinde până la concurenta pretului cesiunii, la care se adaugă cheltuielile suportate de cesionar în legătură cu cesiunea. (4) De asemenea, dacă cedentul cunostea, la data cesiunii, starea de insolvabilitate a debitorului cedat, sunt aplicabile, în mod corespunzător dispozitiile legale privind răspunderea vânzătorului de rea-credintă pentru viciile ascunse ale bunului vândut. Răspunderea Art.1207 – (1) În toate cazurile, cedentul răspunde dacă, prin fapta sa cedentului pentru proprie, singură ori asociată cu fapta unei alte persoane, cesionarul nu evictiune dobândeste creanta în patrimoniul său ori nu poate să o facă opozabilă tertilor. (2) Într-un asemenea caz, întinderea răspunderii cedentului se determină potrivit dispozitiilor art.1206 alin.(4). Sectiunea a 2-a Cesiunea titlurilor de creditDispozitie generală Art.1208 – Creantele încorporate în titluri nominative, la ordin ori la purtător nu se pot transmite prin simplul acord de vointă al părtilor. Modalităti de Art.1209 – (1) În cazul titlurilor nominative, cesiunea se mentionează atât pe transmitere înscrisul respectiv, cât si în registrul tinut pentru evidenta acestora. (2) Pentru transmiterea titlurilor la ordin, este necesar girul, efectuat potrivit dispozitiilor aplicabile în materia cambiilor. (3) Creanta încorporată într-un titlu la purtător se transmite numai prin intrarea cesionarului, pe cale legitimă, în posesiunea titlului. Alte dispozitii Art.1210 – (1) Subscriitorul nu poate opune posesorului decât exceptiile privitoare la validitatea titlului, cele care reies din cuprinsul său, precum si cele care sunt personale posesorului. (2) Dispozitiile alin.(1) nu pot fi invocate de posesorul care a dobândit titlul în frauda subscriitorului. CAPITOLUL II Subrogatia Felurile subrogatiei Art.1211 – (1) Oricine plăteste în locul debitorului poate fi subrogat în drepturile creditorului, fără a putea însă dobândi mai multe drepturi decât acesta. (2) Subrogatia este conventională sau legală. (3) Subrogatia conventională poate fi consimtită de debitor sau de creditor; ea trebuie să fie expresă si constatată în scris sub sanctiunea nulitătii absolute. Subrogatia consimtită Art.1212 – (1) Subrogatia este consimtită de creditor, atunci când, primind de creditor plata de la un tert, îi transmite acestuia, la momentul plătii, toate drepturile pe care le avea împotriva debitorului. (2) Consimtământul debitorului nu este cerut pentru validitatea subrogatiei. Subrogatia consimtită Art.1213 – (1) Subrogatia este consimtită de debitor atunci când acesta se de debitor împrumută spre a-si plăti datoria si, pe această cale, transmite împrumutătorului drepturile creditorului fată de care avea datoria respectivă. (2) Subrogatia este valabilă numai dacă actul de împrumut si chitanta de plată a datoriei au dată certă, în actul de împrumut se declară că suma a fost împrumutată spre a se plăti datoria, iar în chitantă se mentionează că plata a fost făcută cu banii împrumutati de noul creditor. (3) Subrogatia consimtită de debitor are loc fără consimtământul creditorului initial. Subrogatia legală Art.1214 – În afară de alte cazuri prevăzute de lege, subrogatia se produce prin efectul legii: a) în folosul creditorului, chiar chirografar, care plăteste unui creditor care are un drept de preferintă, potrivit legii; b) în folosul dobânditorului unui bun care îl plăteste pe titularul creantei însotite de o garantie asupra bunului respectiv; c) în folosul celui care, fiind obligat împreună cu altii sau pentru altii, are interes să stingă datoria; d) în folosul mostenitorului care plăteste din bunurile sale datoriile succesiunii, cu exceptia cazului acceptării fortate a mostenirii.Efectele subrogatiei Art.1215 – (1) Subrogatia îsi produce efectele din momentul plătii pe care tertul o face în folosul creditorului. (2) Subrogatia are efect împotriva debitorului principal si a tertilor care au garantat obligatia; acestia din urmă pot însă opune mijloacele de apărare pe care le aveau contra creditorului initial. Subrogatia partială Art.1216 – Când plata este partială, tertul subrogat si creditorul initial pot cere deopotrivă executarea obligatiei debitorului proportional cu creanta fiecăruia. CAPITOLUL III Transformarea obligatiilor (Novatia) Principii generale Art.1217 – (1) Creditorul si debitorul pot să convină asupra oricăror modificări în privinta raportului obligational, indiferent de izvorul său, cu conditia de a nu aduce atingere normelor de ordine publică si bunelor moravuri. (2) În acest scop, pot fi înlocuite părtile ori una dintre părtile raportului obligational, obiectul, termenele, conditiile si orice alte elemente ale acestuia. Înlocuirea debitorului Art.1218 - (1) Atunci când creditorul consimte la înlocuirea debitorului în raportul obligational initial cu un altul, primul, chiar dacă a fost exonerat de creditor, rămâne (Novatia prin obligat dacă noul debitor era insolvabil la data înlocuirii sale, iar creditorul schimbare de debitor) nu cunostea acest lucru, precum si atunci când creditorul si-a rezervat în mod expres acest drept pentru cazul insolvabilitătii noului debitor. (2) Chiar si atunci când actul prin care se modifică raportul obligational stipulează ori presupune stingerea obligatiei initiale, accesoriile si garantiile acesteia subzistă dacă actul nu contine o renuntare expresă în acest sens. (3) Ori de câte ori, modificarea corespunde, potrivit vointei reale a părtilor, unei modalităti de nastere, transmitere ori stingere a obligatiilor se vor aplica, în mod corespunzător, dispozitiile legale care o reglementează. TITLUL VI Stingerea obligatiilor CAPITOLUL I Dispozitii generale Moduri de stingere a Art.1219 – Obligatiile se sting prin plată, compensatie, confuziune, dare în obligatiilor plată, remitere de datorie, imposibilitate fortuită de executare, precum si prin alte moduri prevăzute de lege. CAPITOLUL II Plata Sectiunea 1 Dispozitii generale§1. Obiectul plătii Plata Art.1220 – (1) Obligatia se stinge prin plată atunci când prestatia datorată este executată de bunăvoie. (2) Chiar dacă a fost prevăzută în contract si este executată de bunăvoie, prestatia este supusă restituirii ori de câte ori, nefiind îndeplinite conditiile cerute de lege, potrivit izvorului obligatiei, pentru nasterea sa valabilă, se constată inexistenta obligatiei. Obligatia de a da Art.1221 – Dacă obligatia are ca obiect bunuri de gen, debitorul are dreptul bunuri de gen sa aleagă lucrurile ce vor fi predate; el nu este, însă, liberat decât prin predarea unor bunuri de calitate cel putin medie. Obligatia de a da Art.1222 – Dacă obligatia are ca obiect un bun individual determinat, bunuri individual debitorul este liberat prin predarea bunului în starea în care se găseste la determinate predare, cu exceptia cazului în care lui ori persoanelor pentru care este tinut, potrivit legii, să răspundă, le sunt imputabile vicii survenite înaintea predării sau a cazului în care aceste vicii au apărut după ce debitorul a fost pus în întârziere. Executarea partială Art.1223 – Creditorul poate refuza o executare partială chiar atunci când prestatia ar fi divizibilă prin natura ei. Executarea întocmai a Art.1224 – (1) Creditorul nu poate fi silit să primească în plată o altă obligatiei prestatie decât cea datorată, chiar dacă valoarea prestatiei oferite ar fi mai mare. (2) Dacă, însă, creditorul primeste o altă prestatie în schimbul celei datorate, obligatia se stinge prin dare în plată. § 2. Conditiile plătii Plata făcută de un Art.1225 – Debitorul care a executat prestatia datorată nu poate cere incapabil restituirea invocând incapacitatea sa la data executării. Plata obligatiei de a Art.1226 – Dacă prestatia datorată presupune transmiterea proprietătii sau a transmite un drept unui alt drept, obligatia nu se stinge dacă, la data executării, debitorul nu este titularul dreptului sau nu poate dispune de acesta în mod liber. Plata făcută cu bunul Art.1227 – (1) Atunci când, în executarea obligatiei sale, debitorul predă un altuia bun care nu-i apartine sau de care nu poate dispune, el poate cere creditorului restituirea bunului predat. (2) Cu toate acestea, dacă prestatia, executată cu nerespectarea conditiilor prevăzute la alin.(1), se referă la sume de bani ori la alte bunuri consumptibile, debitorul nu poate cere restituirea acestora de la creditorul care le-a consumat cu bună-credintă. Plata făcută unui Art.1228 – Plata făcută unui incapabil nu îl liberează pe debitor decât dacă incapabil profită creditorului. Executarea obligatiilor Art.1229 – (1) Creditorul nu poate refuza plata făcută de un tert, afară numai de către un tert dacă natura obligatiei sau conventia părtilor impune ca obligatia să fieexecutată numai de debitor. (2) Plata făcută de un tert stinge obligatia dacă este făcută pe seama debitorului; tertul nu se subrogă în drepturile creditorului plătit decât în cazurile si conditiile prevăzute de lege. (3) Dispozitiile prezentei sectiuni privind conditiile plătii sunt aplicabile în mod corespunzător si tertului plătitor. (4) Creditorul este dator să refuze plata oferită de tert, dacă debitorul l-a încunostintat în prealabil că se opune la aceasta, cu exceptia cazului în care un asemenea refuz l-ar prejudicia pe creditor. Destinatarul plătii Art.1230 – Plata trebuie făcută creditorului, reprezentantului său, legal sau conventional, persoanei indicate de acesta ori persoanei autorizate de instantă să o primească. Plata făcută unui Art.1231 – În cazul în care plata este făcută unui creditor incapabil, obligatia incapabil se stinge numai în măsura folosului pe care creditorul l-a tras din plata astfel efectuată. Plata făcută unui tert Art.1232 – Plata făcută unei alte persoane decât cele mentionate la art.1231 este totusi valabilă în următoarele cazuri: a) dacă este ratificată de creditor; b) dacă cel care a primit plata devine ulterior titularul creantei; c) dacă a fost făcută, cu bună-credintă, celui care a pretins plata aflându-se în posesiunea înscrisului constatator al creantei sau prezentând debitorului o chitantă liberatorie de plată semnată de creditor. (2) Plata făcută în alte conditii decât cele mentionate la art.1231 si 1232 alin.(1) stinge obligatia, însă numai în proportia folosului obtinut de creditor dintr-o plată astfel efectuată. (3) Creditorul aparent este tinut să restituie adevăratului creditor plata primită. Plata făcută unui Art.1233 – Plata făcută cu nesocotirea unui sechestru, popriri ori a unei creditor oprit să opozitii formulate, în conditiile legii, pentru a opri efectuarea plătii de către primească debitor nu îi împiedică pe creditorii care au obtinut adoptarea unei astfel de măsuri să ceară din nou plata; în acest caz, debitorului îi rămâne regresul împotriva creditorului care a primit plata neregulat făcută. Locul plătii Art.1234 – (1) În lipsa unei stipulatii contrare ori dacă locul plătii nu se poate stabili potrivit naturii prestatiei ori obiceiului: a) obligatiile bănesti trebuie executate la domiciliul sau, după caz, sediul creditorului de la data plătii; b) obligatia de a preda un lucru individual determinat trebuie executată în locul în care bunul se afla la data încheierii contractului; c) celelalte obligatii se execută la domiciliul sau, după caz, sediul debitorului la data încheierii contractului. (2) Cu conditia de a-l notifica în prealabil pe creditor, debitorul poate solicita ca obligatia să fie executată la domiciliul sau, după caz, sediul său dacă schimbarea domiciliului creditorului face obligatia substantial mai oneroasă. Data plătii Art.1235 – (1) În lipsa unui termen stipulat de părti obligatia trebuie executată de îndată. (2) Cu toate acestea, instanta poate stabili un termen în cazul în careobiceiul, natura prestatiei sau locul unde urmează să se facă plata impune acordarea unui termen. (3) Debitorul este liber să execute obligatia chiar înaintea scadentei dacă părtile nu au convenit contrariul ori dacă acesta nu rezultă din natura contractului sau din împrejurările în care a fost încheiat. Data plătii prin Art.1236 – Dacă plata se face prin virament bancar pe baza unui ordin de virament bancar plată irevocabil, data plătii este aceea la care banca plătitoare a debitat contul debitorului cu suma specificată în ordin. Cheltuielile plătii Art.1237 – Cheltuielile plătii sunt în sarcina debitorului. §3. Punerea creditorului în întârziere Punerea creditorului în Art.1238 – Creditorul poate fi pus în întârziere atunci când refuza, în mod întârziere nejustificat, plata oferită în mod corespunzător sau refuză să îndeplinească actele pregătitoare fără de care debitorul nu-si poate executa obligatia. Efectele punerii în Art.1239 – (1) Creditorul aflat în întârziere, preia riscul imposibilitătii întârziere a creditorului executării obligatiei iar debitorul nu este tinut să restituie fructele culese după punerea în întârziere. (2) Creditorul poate răspunde pentru prejudiciile cauzate prin întârziere ca si pentru cheltuielile de conservare a bunului datorat. (3) Punerea în întârziere produce efecte din momentul ofertei de executare, dacă aceasta este ulterior declarată valabilă prin hotărâre judecătoreasca ori este recunoscută de creditor. Drepturile debitorului Art.1240 – Debitorul poate consemna lucrul pe cheltuiala si riscurile creditorului, liberându-se astfel de obligatia sa. Locul consemnării Art.1241 – Instanta judecătorească va stabili locul consemnării; mărfurile pot fi însă consemnate într-un depozit ori antrepozit, chiar fără încuviintarea instantei judecătoresti. Vânzarea publică Art.1242 – (1) Dacă natura lucrului sau a afacerii fac imposibilă consemnarea, dacă lucrul este perisabil sau dacă depozitarea lui necesită costuri de întretinere ori cheltuieli considerabile, debitorul poate porni vânzarea publică a bunului si poate consemna pretul, notificând în prealabil creditorului si primind încuviintarea instantei judecătoresti. (2) Dacă lucrul este cotat la bursă, dacă are un pret curent sau are o valoare prea mică fata de cheltuielile unei vânzări publice, instanta poate încuviinta vânzarea lucrului fără notificarea creditorului. Retragerea lucrului Art.1243 – Debitorul are dreptul să retragă lucrul consemnat, cât timp consemnat creditorul nu a declarat că acceptă consemnarea sau când consemnarea nu a avut ca efect stingerea unui gaj. Creanta renaste cu toate accesoriile sale din momentul retragerii lucrului. Sectiunea a 2-a Dovada plătiiDreptul de a cere Art.1244 – (1) Debitorul are dreptul să ceară, cu ocazia efectuării plătii, o chitantă liberatorie chitantă liberatorie din partea creditorului, iar, dacă are un interes legitim, întocmirea ei în formă autentică. (2) Cheltuielile întocmirii chitantei sunt în sarcina debitorului. (3) Dacă creditorul refuză, în mod nejustificat, să elibereze chitanta, debitorul are dreptul să suspende plata. Prezumtia executării Art.1245 – Chitanta în care se consemnează primirea prestatiei principale prestatiei accesorii face să se prezume, până la proba contrarie, executarea prestatiilor accesorii. Prezumtia executării Art.1246 – Chitanta dată pentru primirea uneia dintre prestatiile periodice obligatiilor succesive care fac obiectul obligatiei, face să se prezume, până la proba contrarie, executarea prestatiilor anterior devenite scadente. Remiterea înscrisului Art.1247 – (1) Remiterea voluntară a înscrisului original constatator al original al creantei creantei, făcută de creditor către debitor, unul din codebitori sau fideiusor, naste prezumtia stingerii obligatiei prin plată. Proba contrarie revine celui interesat să dovedească stingerea obligatiei pe altă cale. (2) Dacă înscrisul original remis voluntar este întocmit în formă autentică, creditorul are dreptul să probeze că obligatia nu a fost stinsă. (3) Se prezumă, până la proba contrarie, că intrarea persoanelor mentionate la alin.(1) în posesiunea înscrisului original al creantei s-a făcut printr-o remitere voluntară din partea creditorului. Plata prin virament Art.1248 – (1) Dacă plata se face prin virament bancar, ordinul de plată bancar irevocabil semnat de debitor si vizat de banca plătitoare prezumă efectuarea plătii, până la proba contrarie a fraudei ce ar fi săvârsită de această bancă. (2) Debitorul are oricând dreptul să solicite băncii creditorului o confirmare, în scris, a efectuării plătii prin virament. Această confirmare prezumă absolut plata. Sectiunea a 3-a Imputatia plătii Imputatia plătii făcută Art.1249 – (1) Dacă debitorul are, fată de acelasi creditor, mai multe datorii de debitor al căror obiect îl constituie bunuri fungibile, iar plata făcută nu le poate stinge în totalitate, el are dreptul să arate, în scris, pe care din aceste datorii întelege să o stingă prin plată. (2) În cazul plătii efectuate prin virament bancar, debitorul face imputatia prin mentiunile corespunzătoare consemnate de el pe ordinul de plată. (3) Atunci când el este cel care face imputatia, debitorul nu poate să stingă nici o datorie în privinta capitalului acesteia decât dacă plata efectuată îl acoperă în totalitate. (4) Dacă debitorul nu îsi exercită dreptul de optiune până cel mai târziu la momentul plătii, imputatia revine creditorului. Imputatia făcută de Art.1250 – (1) Creditorul face imputatia mentionând pe chitantă acea datorie creditor pe care o consideră stinsă în urma plătii efectuate de debitor. (2) Atunci când se face prin virament bancar, plata poate fi imputată de creditor printr-o comunicare scrisă expediată debitorului în termen de cel mult 10 zile de la data creditării contului creditorului.Imputatia făcută cu rea Art.1251 – În cazul în care creditorul face imputatia cu rea-credintă, devin credintă aplicabile dispozitiile privitoare la imputatia făcută de debitor, în acest caz debitorul are, totodată, dreptul la despăgubiri pentru prejudiciile cauzate. Ordinea legală a Art.1252 – (1) Dacă nici una din părti nu face imputatia plătii, vor fi imputatiei aplicate, în ordine, următoarele reguli : plata se impută cu prioritate asupra datoriilor devenite scadente; se vor considera stinse, în primul rând, datoriile negarantate; imputatia se va face mai întâi asupra datoriilor mai oneroase pentru debitor; dacă toate datoriile sunt deopotrivă scadente, precum si, în egală măsură, garantate si oneroase, se vor stinge datoriile mai vechi; e) în lipsa tuturor criteriilor mentionate la lit.a)-d), imputatia se va face proportional cu valoarea datoriilor. (2) În toate cazurile, plata se va imputa, mai întâi, asupra cheltuielilor de judecată si executare, apoi asupra ratelor, dobânzilor si penalitătilor, în ordinea cronologică a scadentei acestora, si, în final, asupra capitalului, cu exceptia cazului când părtile nu convin altfel. CAPITOLUL III Despre darea în plată Notiune Art.1253 – Darea în plată este contractul prin care debitorul stinge obligatia, transmitând creditorului un bun în locul prestatiei datorate initial. Aplicabilitatea Art.1254 – Debitorul este tinut de aceleasi garantii ca si vânzătorul. dispozitiilor de la vânzare CAPITOLUL IV Compensatia Notiune Art.1255 – În cazul în care există obligatii reciproce, având ca obiect sume de bani sau alte bunuri fungibile, fiecare parte se poate libera invocând compensatia. Conditiile compensatiei Art.1256 – (1) Pentru a opera compensatia, obligatiile trebuie să fie certe, lichide si devenite scadente. (2) Sunt certe obligatiile recunoscute voluntar, ca existentă si valoare, de către debitor, obligatiile confirmate prin hotărâri judecătoresti definitive, precum si obligatiile născute din acte juridice atât timp cât existenta lor nu este contestată în justitie. (3) Sunt lichide obligatiile având ca obiect o sumă de bani sau ale căror prestatii sunt evaluate, de lege ori prin vointa părtilor, printr-un echivalent bănesc în considerarea unei eventuale neexecutări. (4) Compensatia operează chiar dacă ar fi nevoie să se calculeze, distinct de capital, sumele rezultate din aplicarea dobânzilor si penalitătilor. (5) Dacă una din obligatii nu este, în parte, lichidă, dar poate fi usor lichidată, instanta poate constata compensatia pentru partea care este lichidă. Cazuri în care este Art.1257 – Chiar dacă datoriile sunt certe, lichide si exigibile, în nici un caz exclusă compensatia nu poate fi invocată, spre a fi stinsă prin compensatie, obligatia ce are caobiect : restituirea bunului de care proprietarul a fost deposedat în mod nelegitim; restituirea bunului dat în depozit sau cu titlu de comodat; un bun insesizabil. Efectele compensatiei Art.1258 – (1) Compensatia îsi produce efectele numai dacă este opusă de partea interesată; ea nu poate fi invocată din oficiu. (2) Obligatiile se sting, până la concurenta celei mai mici dintre ele, cu efect retroactiv, începând de la data la care sunt îndeplinite toate conditiile prevăzute de lege pentru a opera compensatia. (3) Oricare dintre părti poate renunta la compensatie. Renuntarea trebuie să fie adusă la cunostinta celeilalte părti înainte de a fi îndeplinite conditiile compensatiei. Termenul de gratie si Art.1259 – (1) Compensatia stinge obligatiile si în interiorul termenului de prescriptia extinctivă gratie. (2) Creditorul obligatiei în privinta căreia s-a împlinit termenul de prescriptie extinctivă nu mai poate opune compensatia chiar dacă dreptul de actiune pentru cealaltă obligatie nu s-ar fi prescris. Conditii speciale pentru Art.1260 – Dacă obligatiile reciproce urmează să se execute în locuri a opera compensatia. diferite, nu se poate opune compensatia dacă partea căreia îi revin cheltuielile transportului la locul plătii nu le plăteste. Imputatia plătii Art.1261 - Atunci când una dintre părti are mai multe datorii susceptibile de a se stinge prin compensatie, se aplică în mod corespunzător dispozitiile în materie de imputatie a plătii. Fideiusiunea Art.1262 – (1) Fideiusorul poate opune în compensatie creanta pe care debitorul principal o dobândeste împotriva creditorului obligatiei garantate. (2) Debitorul principal nu poate, spre a se libera fată de creditorul său, să opună compensatia pentru ceea ce acesta din urmă datorează fideiusorului. Efectele compensatiei Art.1263 – (1) Compensatia nu poate fi opusă prin prejudicierea drepturilor fată de terti dobândite de terti. (2) Astfel, debitorul care, fiind tert poprit, dobândeste o creantă împotriva creditorului popritor, nu poate opune compensatia împotriva acestuia din urmă. CAPITOLUL V Despre confuziune Notiune Art.1264 – (1) Atunci când, în cadrul aceluiasi raport obligational, calitătile de creditor si debitor se întrunesc în aceeasi persoană, obligatia se stinge prin confuziune. (2) Confuziunea nu operează dacă datoria si creanta se găsesc în acelasi patrimoniu, dar în mase de bunuri diferite. Fideiusiunea Art.1265 – (1) Fideiusorul poate să invoce confuziunea intervenită în persoana debitorului principal. 2) Debitorul principal nu se poate libera invocând confuziunea intervenită în persoana fideiusorului.Efectele confuziunii Art.1266 – Confuziunea nu aduce nici o vătămare drepturilor dobândite de fată de terti terti cu privire la creantă anterior stingerii sale pe această cale. Desfiintarea confuziunii Art.1267 – Disparitia cauzei care a determinat confuziunea face să renască obligatia cu efect retroactiv. CAPITOLUL VI Remiterea de datorie Notiune. Conditii de Art.1268 – (1) Obligatia se stinge în cazul în care, prin acordul de vointă formă dintre creditor si debitor, cel dintâi renuntă cu titlu gratuit la executarea prestatiei promise. (2) Sub rezerva dispozitiilor legale care fac să se prezume liberarea debitorului din remiterea voluntară a titlului constatator al creantei, remiterea de datorie prin acte între vii trebuie făcută în scris, sub sanctiunea nulitătii absolute. (3) Remiterea de datorie se poate face si printr-un legat de liberatiune. Fideiusiunea Art.1269 – (1) Remiterea de datorie făcută debitorului principal liberează pe fideiusor, ca si pe orice alte persoane tinute pentru el. (2) Remiterea de datorie consimtită în favoarea fideiusorului nu liberează pe debitorul principal. (3) Dacă remiterea de datorie este convenită cu unul dintre fideiusori, ceilalti rămân obligati să garanteze pentru totalitate, cu includerea părtii garantate de acesta, numai dacă au consimtit expres la exonerarea lui. (4) Prestatia pe care a primit-o creditorul de la un fideiusor pentru a-l exonera de obligatia de garantie se impută asupra datoriei, profitând, în proportia valorii acelei prestatii, atât debitorului principal, cât si celorlalti fideiusori. CAPITOLUL VII Imposibilitatea de executare Conditiile Art.1270 – (1) Obligatia se stinge dacă executarea ei în natură devine imposibilitătii de imposibilă ca urmare a unei împrejurări pentru care debitorul nu este tinut să executare răspundă potrivit legii sau conventiei părtilor. (2) Imposibilitatea de executare nu poate fi invocată decât în cazul în care este absolută si intervine după nasterea obligatiei. Ea poate fi de natură materială sau poate să rezulte dintr-o dispozitie legală. (3) Cu toate acestea, debitorul nu poate invoca o imposibilitate de executare survenită după data punerii sale în întârziere, cu exceptia cazului în care dovedeste că, din cauza aceleiasi împrejurări, creditorului nu i-ar fi folosit în nici un fel executarea, la acea dată, a prestatiei datorate. Pieirea bunului Art.1271 – Pieirea bunului care face obiectul obligatiei nu îl liberează pe debitor dacă bunul este de gen, dispozitiile art.1270 alin.(3) fiind aplicabile. TITLUL VII Diferite contracte speciale Capitolul IContractul de vânzare Sectiunea 1 Despre vânzare în general §.1 Dispozitii generale Notiune Art.1272 – (1) Vânzarea este contractul prin care vânzătorul se obligă să transmită cumpărătorului un bun în schimbul unui pret. (2) Regulile privitoare la vânzare se aplică în mod corespunzător contractelor prin care, în schimbul unui pret, se constituie sau se strămută un drept de uzufruct, uz, abitatie, superficie ori servitute sau se cesionează un contract ce conferă titularului folosinta unui bun. Vânzarea afectată de Art.1273 – Vânzarea poate fi pură si simplă sau poate fi afectată de termen modalităti ori conditie. Ea poate, de asemenea, avea ca obiect două sau mai multe bunuri alternativ. Cine poate cumpăra Art.1274 - Pot cumpăra sau vinde toti cei cărora nu le este interzis prin lege. sau vinde Incapacităti de a Art.1275 – Sub sanctiunea anulării, nu pot cumpăra, fie chiar prin licitatie cumpăra publică, nici direct, nici prin persoane interpuse: a) mandatarii pentru bunurile pe care sunt însărcinati să le vândă, chiar dacă vânzarea s-a făcut în limitele impuse prin mandat; b) părintii, tutorele, curatorul, administratorul provizoriu, pentru bunurile persoanelor pe care le reprezintă, afară numai dacă au fost autorizati de justitie. c) functionarii publici, lichidatorii, administratorii judiciari precum si alte asemenea persoane care ar putea influenta conditiile vânzării făcute prin intermediul lor. În acest caz, nulitatea este absolută dacă bunul vândut era proprietatea statului, a unei unităti administrativ teritoriale sau a unei institutii publice. Incapacităti de a vinde Art.1276 – (1) Cei care, potrivit art.1275 alin.(1), nu pot cumpăra, nu pot nici vinde propriile bunuri celor al cărui patrimoniu îl administrează sau a cărui administrare o supraveghează. (2) Persoanele cărora le este interzis să cumpere ori să vândă nu pot, în nici un caz, să ceară anularea vânzării. Incapacitatea Art.1277 – (1) Sub sanctiunea nulitătii, magistratii, grefierii, executorii dobândirii de drepturi judecătoresti, avocatii, notarii publici nu pot cumpăra drepturi litigioase de litigioase competenta instantei judecătoresti în a cărei circumscriptie îsi desfăsoară activitatea. Bunurile ce pot fi Art.1278 – Orice bun poate fi vândut în mod liber, dacă înstrăinarea nu este vândute interzisă ori limitată prin lege sau prin conventie ori testament. Vânzarea cu pact de Art.1279 – Conventiile prin care vânzătorul se obligă să răscumpere bunul răscumpărare vândut la un anumit pret sunt nule în măsura în care diferenta dintre pretul plătit si pretul răscumpărării depăseste dobânda, la pretul plătit, calculată la nivelul maxim stabilit de lege.Vânzarea cu facultate Art.1280 – (1) Stipulatia prin care o dată cu vânzarea, vânzătorul îsi rezervă de dezicere dreptul de a redobândi lucrul vândut este valabilă numai dacă vânzătorul se obligă să restituie cumpărătorului pretul primit, cheltuielile pentru transportul bunului, cheltuielile necesare, precum si cheltuielile utile, numai în limita sporului de valoare. (2) Facultatea de dezicere nu poate fi stipulată pentru un termen mai mare de cinci ani. Dacă s-a stabilit un termen mai mare, acesta se reduce de drept la 5 ani. (3) Dacă vânzătorul nu uzează de facultatea de dezicere în termenul stabilit, conditia este considerată a nu se fi îndeplinit, iar dreptul cumpărătorului se consolidează. Exercitarea facultătii Art.1281 – (1) Efectele vânzării cu facultate de dezicere se stabilesc potrivit de dezicere dispozitiilor privitoare la conditia rezolutorie, care se aplică în mod corespunzător. Cu toate acestea, vânzătorul este tinut de locatiunile încheiate de cumpărător înaintea exercitării facultătii de dezicere, dacă au fost supuse formalitătilor de publicitate, dar nu mai mult de trei ani din momentul exercitării dreptului. (2) Vânzătorul care doreste să uzeze de facultatea de dezicere trebuie să notifice pe cumpărător dacă vânzarea este supusă formalitătilor de opozabilitate, precum si pe orice alt subdobânditor fată de care doreste să-si exercite dreptul său. (3) În termen de o lună de la data notificării, vânzătorul trebuie să consemneze sumele arătate la art.1279 alin.(1) la dispozitia cumpărătorului sau, după caz, a tertului subdobânditor, sub sanctiunea decăderii din dreptul de a exercita facultatea de dezicere. Vânzarea unui bun Art.1282 – (1) Dacă obiectul vânzării îl constituie un bun viitor, proprietatea viitor se dobândeste în momentul în care bunul s-a realizat. (2) Dacă bunul nu se realizează, contractul nu produce nici un efect. Cu toate acestea, cumpărătorul care si-a asumat riscul nerealizării rămâne obligat la plata pretului, afară de cazul în care nerealizarea se datorează culpei vânzătorului, situatie în care acesta este tinut si la daune interese. Vânzarea bunului pierit Art.1283 – Dacă în momentul vânzării unui bun individual determinat acesta în întregime sau în pierise în întregime, vânzarea este nulă. Dacă însă bunul pierise numai în parte parte, cumpărătorul care, în momentul vânzării, nu cunostea acest lucru are alegerea fie de a cere rezolutiunea vânzării, fie de a pretinde reducerea corespunzătoare a pretului. Conditiile pretului Art.1284 – (1) Pretul vânzării poate consta într-o sumă de bani sau în orice alte bunuri care, potrivit intentiei părtilor, sunt asimilate banilor. (2) Pretul trebuie să fie serios si determinat. Pretul determinabil Art.1285 – Vânzarea făcută pe un pret nedeterminat în contract este valabilă dacă părtile au convenit asupra unui alt mod de a-l determina ulterior, fără ca pentru aceasta să fie necesar un nou acord de vointă al părtilor. Determinarea pretului Art.1286 – (1) Determinarea pretului poate fi făcută de una sau mai multe de către un tert persoane desemnate de părti. (2) Dacă persoanele astfel desemnate nu determină pretul, contractul este desfiintat, afară de cazul în care părtile convin un alt mod de determinare a pretului.Alte modalităti de Art.1287 – Când pretul se stabileste după greutate, dacă nu există alt obicei, determinare a pretului nu se tine seama de greutatea ambalajului. Lipsa determinării Art.1288 – (1) Când contractul are ca obiect bunuri pe care vânzătorul le exprese a pretului vinde în mod obisnuit iar părtile nu au determinat pretul si nici nu au convenit modalitatea de determinare a acestuia, iar pretul nu este stabilit prin act al autoritătii publice sau prin acte ori regulamente interne ale vânzătorului, părtile sunt prezumate a fi avut în vedere pretul practicat în mod obisnuit de vânzător. (2) Vânzarea unei mărfi, care are un pret de bursă sau de piată este, în lipsă de stipulatie contrară, presupusă a se fi făcut potrivit pretului mediu stabilit după lista bursei sau mercurialele locului din ziua în care contractul a fost încheiat; Dacă această zi a fost nelucrătoare, se va tine seama de ziua precedentă. Pretul fictiv si pretul Art.1289 – Vânzarea este nulă dacă pretul este stabilit fără intentia de a fi derizoriu plătit vreodată, sau dacă este într-atât de disproportionat fată de valoarea bunului, cunoscută de părti la momentul vânzării, încât este evident că părtile nu au dorit să consimtă la o vânzare. Cheltuielile vânzării Art.1290 – (1) Cheltuielile si taxele vânzării sunt în sarcina cumpărătorului, în lipsă de stipulatie contrară. (2) Măsurarea, cântărirea si cheltuielile de predare a bunului sunt în sarcina vânzătorului, iar cele de ridicare si transport în alt loc decât cel al executării, în sarcina cumpărătorului, dacă nu s-a convenit altfel. Cheltuielile predării Art.1291 – (1) În lipsa uzantelor sau a unei stipulatii contrarii, dacă bunul trebuie transportat dintr-un loc în altul, vânzătorul trebuie să se ocupe de expediere pe cheltuiala cumpărătorului. Vânzătorul este liberat când predă bunul transportatorului ori expeditorului; cheltuielile de transport sunt în sarcina cumpărătorului. (2) Clauza prin care vânzătorul ia asupra sa cheltuielile transportului si asigurării nu modifică regula de la alin.(1). §.2 Despre vânzarea cu drept de optiune si promisiunea de vânzare Vânzarea cu drept de Art.1292 – În cazul vânzării cu drept de optiune contractul se încheie prin optiune exercitarea optiunii de către beneficiarul acesteia, în conditiile convenite. (2) Declaratia de exercitare a optiunii trebuie încheiată în forma cerută pentru valabilitatea contractului si trebuie să îndeplinească toate conditiile de validitate ale acestuia. (3) În toate cazurile, declaratia de exercitare a optiunii trebuie să aibă dată certă. Promisiunea de Art.1293 – (1) Când una din părtile unei promisiuni bilaterale de vânzare vânzare refuză să încheie contractul promis, cealaltă parte poate cere pronuntarea unei hotărâri care să tină loc de contract, dacă toate celelalte conditii de validitate sunt îndeplinite. (2) Dreptul la actiune se prescrie în termen 6 luni de la data la care contractul trebuia încheiat. (3) Dispozitiile alin.(1) si (2) se aplică în mod corespunzător în cazulpromisiunii unilaterale de vânzare sau, după caz, de cumpărare. Pretul promisiunii Art.1294 – În lipsă de stipulatie contrară, sumele plătite în temeiul unei promisiuni de vânzare reprezintă un avans din pretul convenit. §.3 Obligatiile vânzătorului I. Dispozitii generale Interpretarea clauzelor Art.1295 - Dacă nu se poate stabili întelesul unor clauze esentiale ale vânzării vânzării, cum ar fi cele privitoare la bunul vândut, la pret, la predarea bunului sau la garantiile datorate de vânzător, atunci ele se interpretează în favoarea cumpărătorului. Regulile privitoare la contractele încheiate cu consumatorii si la contractele de adeziune rămân aplicabile. Obligatiile principale Art.1296 – Vânzătorul are următoarele obligatii principale: ale vânzătorului 1) să transmită proprietatea bunului; 2) să predea bunul; 3) să garanteze pe cumpărător contra evictiunii si pentru viciile bunului. II. Despre transmiterea proprietătii Obligatia de a Art.1297 – (1) Vânzătorul este obligat să transmită cumpărătorului transmite proprietatea proprietatea bunului vândut. sau dreptul vândut (2) Odată cu proprietatea, cumpărătorul dobândeste toate drepturile si actiunile accesorii ce au apartinut vânzătorului. Transmiterea Art.1298 – Cu exceptia cazurilor prevăzute de lege ori dacă din vointa proprietătii părtilor nu rezultă contrariul, proprietatea se strămută de drept cumpărătorului din momentul încheierii contractului, chiar dacă bunul nu a fost predat ori pretul nu a fost plătit încă. Opozabilitatea vânzării Art.1299 – În cazurile anume prevăzute de lege, vânzarea nu poate fi opusă tertilor decât după îndeplinirea formalitătilor de publicitate respective. Strămutarea Art.1300 – În materie de vânzare de imobile, strămutarea proprietătii de la proprietătii imobilelor vânzător la cumpărător este supusă dispozitiilor de carte funciară. Radierea drepturilor Art.1301 – Vânzătorul este obligat să steargă din cartea funciară, pe stinse cheltuiala sa, drepturile înscrise asupra imobilului vândut, dacă acestea sunt stinse. Vânzarea bunurilor de Art.1302 - Atunci când vânzarea are ca obiect bunuri de gen, proprietatea nu gen se transferă cumpărătorului decât după individualizarea acestora prin predare, numărare, cântărire, măsurare ori prin orice alt mod convenit sau impus de natura bunului. Vânzarea în bloc a Art.1303 - Dacă însă mai multe bunuri sunt vândute în bloc si pentru un pret bunurilor unic si global, proprietatea se transmite la cumpărător îndată ce contractul s- a încheiat, chiar dacă bunurile nu au fost cântărite, numărate ori măsurate. Vânzarea după mostră Art.1304 – La vânzarea după mostră sau model, proprietatea se strămută lasau model momentul predării bunului. Vânzarea pe încercate Art.1305 – (1) Vânzarea pe încercate se prezumă întotdeauna că a fost făcută sub conditie suspensivă. (2) Vânzătorul poate stabili cumpărătorului un termen potrivit pentru a se pronunta. (3) Chiar si atunci când cumpărătorul nu a declarat în termen că bunul este satisfăcător, vânzarea, dacă bunul i-a fost predat, se consideră perfectată. Vânzarea pe gustate Art.1306 – Când mărfurile sunt vândute sub rezerva gustării, vânzarea nu se perfectează dacă cumpărătorul nu a făcut cunoscut acordul său în termenul prevăzut de conventie sau de obiceiul locului. Vânzarea bunului Art.1307 – (1) Vânzarea este valabilă chiar dacă vânzătorul nu este, la altuia momentul încheierii contractului, proprietarul bunului vândut, însă proprietatea se strămută cumpărătorului numai în momentul în care vânzătorul dobândeste el însusi proprietatea asupra bunului sau în care proprietarul ratifică vânzarea. (2) În cazul în care vânzătorul nu dobândeste proprietatea bunului sau proprietarul nu ratifică vânzarea, cumpărătorul poate cere rezolutiunea contractului precum si, dacă este cazul, daune interese. (3) Dacă un bun proprietate comună este vândut doar de un coproprietar, cumpărătorul poate cere rezolutiunea contractului în cazul în care nu ar fi cumpărat dacă ar fi stiut că nu dobândeste proprietatea exclusivă asupra bunului. (4) Vânzătorul care a vândut cu rea-credintă bunul altuia, este tinut să întoarcă cumpărătorului care nu a cunoscut la momentul vânzării aceasta împrejurare toate cheltuielile făcute cu bunul, fie ele si voluptuarii. Rezerva proprietătii Art.1308 – Stipulatia prin care vânzătorul îsi rezervă proprietatea bunului până la plata integrală a pretului este valabilă chiar dacă bunul a fost predat. Această stipulatie nu poate fi însă opusă tertilor decât după îndeplinirea formalitătilor de publicitate cerute de lege, după natura bunului. III. Despre predarea bunului Predarea bunului Art.1309 – Predarea se face prin punerea bunului vândut la dispozitia cumpărătorului. Întinderea obligatiei de Art.1310 – (1) Obligatia de a preda bunul se întinde si la accesoriile sale, predare precum si la tot ce este destinat folosintei sale perpetue. (2) Vânzătorul este, de asemenea, obligat să predea titlurile si documentele privitoare la proprietatea sau folosinta bunului. (3) În cazul bunurilor de gen, vânzătorul nu este liberat de obligatia de predare chiar dacă lotul din care făceau parte bunurile respective a pierit în totalitate, afară numai dacă lotul era anume arătat în conventie. Predarea bunului Art.1311 – Predarea imobilului se face prin punerea acestuia, liber de orice imobil bunuri ale vânzătorului, la dispozitia cumpărătorului împreună cu tot ce este necesar, după împrejurări, pentru exercitarea liberă si neîngrădită a posesiunii.Predarea bunului mobil Art.1312 – Predarea bunului mobil se poate face fie prin remiterea materială fie prin remiterea titlului reprezentativ ori a unui alt document sau lucru care permite cumpărătorului preluarea în orice moment. Locul predării Art.1313 – Predarea trebuie să se facă la locul unde bunul se afla în momentul încheierii contractului, dacă nu s-a convenit altfel. Starea bunul vândut Art.1314 – Bunul trebuie să fie predat în starea în care se afla în momentul vânzării. Dezacord asupra Art.1315 – (1) În cazul în care cumpărătorul contestă calitatea sau starea calitătii bunului pe care vânzătorul l-a pus la dispozitie, presedintele judecătoriei de la locul prevăzut pentru executarea obligatiei de predare, la cererea oricăreia dintre părti, va desemna de îndată un expert în vederea constatării. (2) Prin aceeasi hotărâre se poate dispune sechestrarea sau depozitarea bunului. (3) Dacă păstrarea bunului ar putea aduce mari pagube sau ar ocaziona cheltuieli însemnate, se va putea dispune chiar vânzarea pe cheltuiala proprietarului, în conditiile stabilite de instantă. (4) Hotărârea de vânzare va trebui comunicată, înainte de punerea ei în executare, celeilalte părti sau reprezentantului său, dacă unul dintre acestia se află în localitate; în caz contrar, hotărârea va fi comunicată în termen de trei zile de la executarea ei. Fructele si veniturile Art.1316 – Dacă nu s-a convenit altfel, fructele sau veniturile se cuvin bunului vândut cumpărătorului din ziua dobândirii proprietătii. Momentul predării Art.1317 – În lipsa unui termen, cumpărătorul poate cere de îndată predarea bunului. Dacă însă, datorită unor împrejurări cunoscute cumpărătorului la momentul vânzării, predarea bunului nu se poate face decât într-un anumit timp, părtile sunt prezumate a fi convenit ca predarea să aibă loc într-un termen rezonabil, după împrejurări. Refuzul vânzătorului de Art.1318 – (1) Vânzătorul care a acordat un termen pentru plată nu este a preda obligat să predea bunul, dacă după vânzare, cumpărătorul a devenit insolvabil sau a micsorat garantiile acordate vânzătorului, până când acesta nu dă garantii că va plăti pretul, la termenul stabilit. (2) Dacă însă vânzătorul cunostea, la momentul vânzării, insolvabilitatea cumpărătorului, nu-i mai poate refuza acestuia beneficiul termenului decât daca starea de insolvabilitate s-a agravat în mod substantial. IV. Despre garantia în caz de evictiune Conditiile garantiei Art.1319 – (1) Chiar dacă prin contract nu s-a stipulat vreo garantie, contra evictiunii vânzătorul este tinut să apere si să garanteze pe cumpărător de evictiunea care l-ar lipsi în tot sau în parte de bunul vândut, precum si de sarcinile ce se pretind asupra acestui bun si care nu au fost declarate în momentul vânzării. (2) Garantia contra evictiunii este datorată si atunci când izvorăste dintr-o cauză născută ulterior vânzării, însă numai dacă ea este imputabilă vânzătorului. Exceptia de garantie Art.1320 – (1) Cel care este tinut de garantie nu poate să evingă.(2) Atât actiunea cât si exceptia de garantie sunt indivizibile. Vânzarea pe riscul Art.1321 – Vânzătorul nu este tinut să restituie pretul atunci când vânzarea cumpărătorului se face pe riscul cumpărătorului, acesta asumându-si sansele câstigării sau pierderii bunului. Clauzele privitoare la Art.1322 – Părtile pot conveni să extindă sau să restrângă obligatia de garantie garantie; ele pot chiar conveni să-l exonereze pe vânzător de orice garantie contra evictiunii. (2) Cumpărătorul pierde dreptul la restituirea pretului dacă, la momentul cumpărării, a cunoscut pericolul evictiunii sau există o clauză de nerăspundere pentru evictiune. Limitele clauzei de Art.1323 – (2) Chiar dacă s-a convenit că vânzătorul nu va datora nici o nerăspundere pentru garantie, el răspunde totusi de evictiunea cauzată ulterior vânzării prin faptul evictiune său personal ori de cea provenită din cauze pe care, cunoscându-le în momentul vânzării, le-a ascuns cumpărătorului. Orice stipulatie contrară este reputată nescrisă. Rezolutiunea Art.1324 – (1) Cumpărătorul poate cere rezolutiunea vânzării dacă a fost contractului evins de întregul bun sau de o parte însemnată a acestuia. (2) Odată cu rezolutiunea, cumpărătorul poate cere restituirea pretului si repararea prejudiciului suferit. Restituirea pretului Art.1325 – (1) Vânzătorul este tinut să înapoieze pretul în întregime chiar dacă, la data evictiunii, valoarea bunului vândut a scăzut sau dacă bunul a suferit deteriorări însemnate, fie din neglijenta cumpărătorului, fie prin fortă majoră. (2) Dacă, însă, cumpărătorul a avut un beneficiu din deteriorările făcute de el, vânzătorul are dreptul să scadă din pret o sumă corespunzătoare acestui beneficiu. (3) Dacă lucrul vândut are, la data evictiunii, o valoare mai mare, din orice cauză, vânzătorul este dator sa plătească cumpărătorului, pe lângă pretul vânzării, sporul de valoare acumulat până la data evictiunii. Întinderea daunelor Art.1326 – (1) Daunele interese datorate de vânzător vor cuprinde valoarea interese fructelor si veniturilor pe care este obligat să le restitui celui care l-a evins, cheltuielile făcute cu cererea principală si cu cea de chemare în garantie, cheltuielile contractului si alte cheltuieli accesorii, precum si toate celelalte pierderi suferite ori beneficii nerealizate de cumpărător. (2) De asemenea, vânzătorul este tinut să întoarcă cumpărătorului, sau să facă să i se întoarcă de cel ce evinge, toate reparatiile si toate îmbunătătirile utile ce ar fi făcut bunului. Obligatia de Art.1327 - Dacă în caz de evictiune partială vânzarea nu este rezolvită, despăgubire în cazul vânzătorul va înapoia cumpărătorului valoarea părtii din care acesta a fost mentinerii contractului evins, socotită în proportie cu pretul total al vânzării si sub rezerva daunelor interese. Înlăturarea evictiunii Art.1328 - Dacă cumpărătorul a înlăturat evictiunea plătind o sumă de bani de către cumpărător sau dând în plată un bun, vânzătorul se poate libera de urmările garantiei întorcându-i suma plătită cu dobânzi din ziua plătii sau valoarea bunului dat în plată precum si, în amândouă cazurile, toate cheltuielile.Chemarea în judecată a Art.1329 – Cumpărătorul chemat în judecată de o a treia persoană care vânzătorului pretinde drepturi asupra bunului vândut este obligat să cheme în cauză pe vânzător. Dacă nu a făcut-o si a fost condamnat printr-o hotărâre care a dobândit autoritate de lucru judecat, el pierde dreptul la garantie, în afară de cazul când dovedeste că vânzătorul chiar dacă ar fi luat parte în proces nu ar fi izbutit să facă să se respingă cererea. Persoanele îndreptătite Art.1330 – Actiunea în garantie contra vânzătorului se transmite, o dată cu la garantie bunul, succesorilor cumpărătorului, fie că bunul le-a fost transmis cu titlu gratuit sau cu titlu oneros. V. Despre garantia pentru viciile bunului vândut Conditiile garantiei Art.1331 – (1) Vânzătorul garantează cumpărătorul contra oricăror vicii pentru vicii ascunse ascunse care fac bunul vândut impropriu întrebuintării la care este destinat sau care îi micsorează în asemenea măsură întrebuintarea sau valoarea încât, dacă le-ar fi cunoscut, cumpărătorul nu ar fi cumpărat sau ar fi dat un pret mai mic. (2) Este ascuns acel viciu pe care cumpărătorul nu îl putea descoperi fără cunostinte speciale printr-o verificare normală. (3) Garantia este datorată dacă viciul sau cauza lui exista la data transmiterii proprietătii. (4) Vânzătorul nu datorează garantie pentru viciile pe care cumpărătorul le cunostea la încheierea contractului. (5) În vânzările silite nu se datorează garantie pentru vicii ascunse. Vânzarea după mostră Art.1332 – În vânzarea după mostră sau model, vânzătorul garantează că sau model bunul are calitătile mostrei sau modelului. Extinderea răspunderii Art.1333 – Fabricantul, distribuitorul, furnizorul si importatorul sunt tinuti pentru vicii de garantia pentru viciile ascunse ale bunului întocmai ca si vânzătorul. Clauza de înlăturare a Art.1334 – (1) Vânzătorul este tinut pentru viciile ascunse, chiar dacă nu le- garantiei a cunoscut, afară numai dacă a stipulat că nu va fi tinut la nici o garantie. (2) Vânzătorul nu se poate însă prevala de o asemenea stipulatie dacă a ascuns cumpărătorului viciile. Denuntarea viciilor Art.1335 – (1) Cumpărătorul care a descoperit viciile ascunse ale lucrului este obligat să le aducă la cunostinta vânzătorului în termenul stabilit prin contract sau, în lipsă, în termen de o lună, pentru constructii, sau în termen de 15 zile de la data la care le-a descoperit, pentru celelalte bunuri. În caz contrar, la stabilirea despăgubirii ce vânzătorul datorează cumpărătorului pentru viciile ascunse, se va tine seama si de paguba pe care vânzătorul a suferit-o din cauza nedenuntării sau denuntării cu întârziere a viciilor. (2) Vânzătorul care a tăinuit viciul nu poate invoca prevederile articolului de fată. Obligatia de păstrare a Art.1336 – (1) Cumpărătorul care constată viciile bunului vândut, trebuie să- bunului l păstreze în timpul necesar pentru ca vânzătorul, încunostintat fiind, să-l poată verifica. (2) Cumpărătorul poate să vândă de îndată bunul, dacă acesta este supuspieirii sau stricăciunii. Cumpărătorul este însă obligat să încunostinteze pe vânzător înainte de vânzare dacă îi este cu putintă, iar în caz contrar imediat după aceasta. Efectele garantiei Art.1337 – (1) În temeiul obligatiei vânzătorului la garantia pentru vicii, pentru viciile ascunse cumpărătorul poate cere: înlăturarea viciilor de către vânzător sau pe cheltuiala acestuia; înlocuirea bunului vândut cu un bun de acelasi fel însă lipsit de vicii; reducerea corespunzătoare a pretului; rezolutiunea vânzării, (2) La cererea vânzătorului, instanta, tinând seama de gravitatea viciilor si de scopul pentru care contractul a fost încheiat, precum si de alte împrejurări, poate dispune o altă măsură prevăzută la alineatul 1, decât cea solicitată de cumpărător. Efectele garantiei în Art.1338 – (1) Dacă numai unele dintre bunurile vândute sunt afectate de cazul viciilor care nu vicii si acestea pot fi separate de celelalte, fără pagubă pentru cumpărător, afectează toate bunurile iar instanta. În conditiile art.1337 dispune rezolutiunea, contractul va fi vândute desfiintat numai în parte. (2) Rezolutiunea contractului, în ceea ce priveste bunul principal, atrage rezolutiunea lui si în privinta bunului accesoriu. Întinderea garantiei Art.1339 – (1) Dacă vânzătorul cunostea viciile bunului vândut, el este tinut fată de cumpărător, deosebit de înapoierea pretului primit, la daune-interese. (2) Dacă vânzătorul nu cunostea viciile bunului vândut, el nu este tinut fată de cumpărător decât la înapoierea pretului si a tuturor cheltuielilor făcute cu prilejul vânzării. Pierderea sau Art.1340 – Pierderea sau deteriorarea bunului, chiar prin caz fortuit, nu deteriorarea bunului împiedică pe cumpărător să exercite actiunile prevăzute de art.1337. Garantia pentru lipsa Art.1341 – Dispozitiile privitoare la garantia pentru vicii se aplică si atunci calitătilor convenite când bunul vândut nu corespunde calitătilor avute în vedere de părti. VI. Despre garantia pentru buna functionare Conditiile garantiei Art.1342 – (1) În afară de garantia pentru vicii ascunse, vânzătorul care a pentru buna garantat pentru un timp determinat buna functionare a bunului vândut este functionare obligat, în cazul oricărei defectiuni ivite înăuntrul termenului de garantie să repare bunul pe cheltuiala sa, iar dacă aceasta nu este cu putintă ori dacă durata cât bunul a fost în reparatie depăseste timpul stabilit prin legea specială, să-l înlocuiască. (2) Dacă vânzătorul nu înlocuieste bunul într-un termen scurt potrivit cu împrejurările, el este obligat, la cererea cumpărătorului, să-i restituie pretul primit în schimbul înapoierii bunului. Defectiunea imputabilă Art.1343 - Garantia nu va fi datorată dacă vânzătorul, care a predat cumpărătorului cumpărătorului instructiuni scrise de folosire, dovedeste că defectiunea s-a produs din pricina modului nepotrivit în care cumpărătorul a folosit sau păstrat bunul. Comportamentul cumpărătorului se apreciază si după instructiunile sau îndrumările comunicate de vânzător înainte sau odată cu predarea bunului.Comunicarea Art.1344 – (1) Cumpărătorul, sub sanctiunea decăderii din dreptul de defectiunii garantie, trebuie să comunice defectiunea de îndată ce a descoperit-o si, în orice caz, înainte de împlinirea termenului de garantie. (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile în mod corespunzător si în cazul în care vânzătorul a garantat că bunul vândut va păstra un timp determinat anumite calităti. Prescriptia dreptului la Art.1345 – Dreptul la actiune în garantie pentru buna functionare se prescrie actiunea în garantie în termen de 3 ani care curge de la data la care cel interesat a avut sau ar fi trebuit să aibă cunostintă de existenta pagubei, a defectului si a identitătii vânzătorului, însă nu mai târziu de împlinirea a 10 ani de la data la care bunul respectiv a fost pus în circulatie. Extinderea garantiei Art.1346 – Dispozitiile art.1333 se aplică în mod corespunzător garantiei de bună functionare. § 4. Obligatiile cumpărătorului Plata pretului si Art.1347 – Cumpărătorul este tinut, în principal, să plătească pretul si să primirea bunului primească bunul vândut. Plata pretului Art.1348 – (1) Dacă prin vânzare nu s-a stipulat altfel, cumpărătorul trebuie să plătească la locul si în momentul în care bunul trebuie predat. (2) Dacă însă s-a convenit ca pretul să nu fie plătit în momentul predării bunului, locul plătii se stabileste potrivit dispozitiilor din materia obligatiilor. Dobânzi asupra Art.1349 – Dacă bunul vândut, care produce fructe sau venituri, a fost pus la pretului dispozitia cumpărătorului, potrivit legii sau contractului, acesta datorează dobânzi asupra pretului din acel moment si până la plată, cu exceptia situatiei în care părtile au convenit altfel. Suspendarea plătii Art.1350 – (1) Cumpărătorul care află de existenta unei cauze de evictiune pretului este îndreptătit să suspende plata pretului până la încetarea tulburării sau până când vânzătorul oferă o garantie corespunzătoare. (2) Cumpărătorul nu poate suspenda plata pretului dacă a cunoscut pericolul evictiunii în momentul încheierii contractului sau dacă în contract s-a prevăzut că plata se va face chiar în caz de tulburare. Garantarea creantei Art.1351 - Pentru garantarea plătii pretului datorat, vânzătorul are, în puterea pretului legii, cu privire la bunul vândut, o garantie reală imobiliară sau mobiliară, după caz. Sanctiunea neplătii Art.1352 - Când cumpărătorul nu a plătit, vânzătorul este îndreptătit să pretului solicite instantei fie rezolutiunea vânzării, fie plata pretului si, în ambele situatii, daune interese, dacă este cazul. Desfiintarea de drept a Art.1353 – Vânzarea bunurilor mobile se va rezolvi de drept si fără somatie vânzării în folosul vânzătorului, dacă, la termenul convenit pentru predarea bunului, bunurilor mobile cumpărătorul nu le-a preluat, chiar dacă pretul a fost plătit. Efectele rezolutiunii Art.1354 - Îndată ce vânzarea este rezolvită, cumpărătorul este dator sărestituie bunul, liber de orice sarcini sau drepturi ale tertilor, împreună cu toate fructele culese, iar vânzătorul este tinut să restituie pretul primit cu dobânzi socotite de la data predării. Efectele rezolutiunii Art.1355 – (1) Rezolutiunea vânzării unui imobil are efecte fată de terti în fată de terti conditiile stabilite de art.668 si următoarele. (2) Rezolutiunea vânzării unui mobil produce efecte fată de terti atunci când le este opozabilă o garantie reală mobiliară, potrivit legii sau nu sunt îndeplinite conditiile art.694. §.5 Dreptul de preemtiune Conditiile exercitării Art.1356 – (1) Vânzarea bunului cu privire la care există un drept de dreptului de preemtiune legal sau conventional se poate face numai după notificarea preemtiune intentiei de vânzare către titularul acestui drept. (2) Notificarea va cuprinde numele si prenumele vânzătorului, descrierea bunului, sarcinile care îl grevează, termenii si conditiile vânzării, precum si locul unde este situat bunul. Termenul de exercitare Art.1357 – Dreptul de preemtiune poate fi exercitat în cazul vânzării de a dreptului de bunuri mobile, în termen de 7 zile, iar în cazul vânzării de bunuri imobile, în preemtiune termen de 30 de zile de la primirea notificării. Cazuri speciale Art.1358 – În cazul în care proprietarul intentionează să vândă si alte bunuri care nu sunt supuse preemtiunii, dar nu ar putea fi despărtite de acestea fără a-l păgubi pe vânzător, exercitarea dreptului de preemtiune nu se poate face decât dacă preemtorul îsi asumă obligatia de a plăti pretul prevăzut pentru toate bunurile ce urmează a fi vândute. Nerespectarea Art.1359 – Contractul încheiat cu scopul să împiedice exercitarea dreptului dreptului de de preemtiune este lovit de nulitate absolută. preemtiune Scadenta obligatiei de Art.1360 – Preemtorul nu poate beneficia de termene de plată a pretului plată a pretului bunului decât dacă acestea sunt prevăzute în notificarea făcută de proprietar. Notarea dreptului de Art.1361 – Dreptul de preemtiune care poartă asupra unui imobil se notează preemtiune asupra unui în cartea funciară. imobil Inexistenta dreptului de Art.1362 – Dreptul de preemtiune nu se poate exercita în cazul executării preemtiune în cadrul silite sau dacă vânzarea a fost autorizată de judecătorul sindic. executării silite Indivizibilitatea Art.1363 – Dreptul de preemtiune este indivizibil si nu poate fi cedat. dreptului de preemtiune Stingerea dreptului de Art.1364 – Dacă s-a născut în temeiul unei conventii, dreptul de preemtiune preemtiune născut în se stinge prin moartea preemtorului, afară numai dacă a fost constituit pe un temeiul unei conventii anume termen. În acest din urmă caz, termenul se reduce la 5 ani, dacă a fost stipulat un termen mai lung.Sectiunea a 2-a Despre vânzarea bunurilor imobile §.1 Despre reguli speciale aplicabile vânzării imobilelor Vânzarea imobilelor Art.1365 – (1) Atunci când se vinde un imobil determinat, fără indicarea fără indicarea suprafetei, pentru un pret total, nici cumpărătorul si nici vânzătorul nu pot suprafetei cere rezolutiunea ori modificarea pretului pe motiv că suprafata este mai mică ori mai mare decât au crezut. (2) Vânzarea unui imobil determinat, fără indicarea suprafetei si pentru un anumit pret pe unitatea de măsură, se prezumă a fi încheiată sub conditia măsurării iar proprietatea nu se strămută cumpărătorului până ce imobilul nu este măsurat iar pretul, astfel, determinat. Vânzarea unei Art.1366 – Atunci când se vinde, cu un anumit pret pe unitatea de măsură, o suprafete dintr-un anumită suprafată nedeterminată dintr-un teren mai mare, proprietatea nu se teren mai mare poate strămuta cumpărătorului decât după măsurarea si delimitarea suprafetei vândute. Vânzarea unui imobil Art.1367 – (1) Dacă în vânzarea unui imobil cu indicarea suprafetei si a determinat cu indicarea pretului pe unitatea de măsură, suprafata reala este mai mică decât cea suprafetei indicată în contract cumpărătorul poate cere vânzătorului să-i dea, în completare, o altă suprafată. În caz contrar, cumpărătorul poate cere fie reducerea corespunzătoare a pretului, fie rezolutiunea dacă, datorită acestei diferente, bunul nu mai poate fi folosit în scopul pentru care a fost cumpărat. (2) Dacă însă suprafata reală se dovedeste a fi mai mare decât cea stipulată, cumpărătorul va avea alegerea fie de a declara rezolutiunea contractului, fie de a plăti un pret mai mare. Termenul de exercitare Art.1368 – Actiunea vânzătorului pentru suplimentul de pret si aceea a a actiunii estimatorii cumpărătorului pentru scăderea pretului sau pentru rezolutiunea sau în rezolutiune contractului, trebuie să fie intentate, sub sanctiunea decăderii, în termen de un an de la încheierea contractului. Vânzarea a două Art.1369 – Când prin acelasi contract s-au vândut două fonduri cu arătarea fonduri cu arătarea întinderii fiecăruia si pentru un singur pret, dacă întinderea unuia este mai întinderii fiecăruia mare, iar a celuilalt mai mică, se va face compensatia între valoarea surplusului si valoarea lipsei, iar actiunea, fie pentru suplimentul de pret, fie pentru scăderea lui, nu are loc decât potrivit regulilor prevăzute la art.1325 - 1327. §2. Vânzarea terenurilor agricole si forestiere Vânzarea terenurilor Art.1370 – (1) Terenurile agricole situate în extravilan pot fi vândute cu agricole respectarea, în ordine, a dreptului de preemtiune al coproprietarilor, vecinilor si arendasilor. (2) Dreptul de preemtiune se exercită în conditiile art.1356. (3) Dacă dreptul este exercitat de către doi sau mai multi preemtori, cererile lor se solutionează împreună de îndată, iar înscrierea se va face după cum urmează: în folosul coproprietarului, dacă vine în concurs cu un vecin sau arendas sauîn folosul vecinului, dacă vine în concurs cu un arendas; în cote părti egale dacă vin în concurs mai multi preemtori din aceeasi categorie. Vânzarea terenurilor Art.1371 – (1) Terenurile din fondul forestier aflate în proprietate privată se forestiere pot vinde cu respectarea, în ordine, a dreptului de preemtiune al coproprietarilor, vecinilor sau statului. (2) Statul, prin organele prevăzute de lege, are drept de preemtiune la vânzarea terenurilor din fondul forestier proprietate privată limitrofe fondului forestier proprietate publică a statului, precum si pentru enclavele din acesta. (3) Dreptul de preemtiune se exercită în conformitate cu dispozitiile art.1359. Sectiunea a 4-a Despre vânzarea mostenirii Garantia Art.1372 – (1) Persoana care vinde toate drepturile si obligatiile mostenitorului. Situatia patrimoniale pe care le detine în calitate de mostenitor, fără a le indica în bunurilor dobândite detaliu continutul, este tinută să garanteze numai pentru existenta si prin acrescământ eficacitatea acestei calităti, iar nu si cu privire la continutul mostenirii, afară de cazul în care părtile au convenit altfel. (2) Dacă, însă, prin vânzare se arată că dreptul asupra mostenirii este incert, vânzătorul nu va fi tinut de nici o garantie, în lipsă de stipulatie contrară. (3) Toate bunurile ce se dobândesc ulterior în virtutea dreptului de acrescământ se cuvin cumpărătorului, afară numai dacă s-a stabilit că nu se vinde decât ceea ce vânzătorul era îndreptătit să primească la data vânzării. Drepturile creditorilor Art.1373 - Vânzarea mostenirii nu liberează pe vânzător fată de creditorii succesiunii succesiunii, afară numai dacă acestia au consimtit-o în mod expres ori dacă au primit plata de la cumpărător. Bunurile de familie Art.1374 – (1) Înscrisurile sau portretele de familie, decoratiunile sau alte asemenea bunuri, având pentru vânzător o valoare afectivă, se prezumă a nu fi cuprinse în mostenirea vândută. (2) Dacă aceste bunuri au o însemnată valoare patrimonială, vânzătorul care nu si le-a rezervat expres, datorează cumpărătorului pretul lor, la data vânzării. Formalităti de Art.1375 – (1) Cumpărătorul unei mosteniri nu dobândeste drepturile reale publicitate asupra imobilelor cuprinse în mostenire, decât potrivit regulilor privitoare la cartea funciară. (2) El nu poate opune tertelor persoane dobândirea altor drepturi cuprinse în mostenire decât dacă a îndeplinit formalitătile cerute de lege pentru a face opozabilă dobândirea fiecăruia dintre aceste drepturi. Sectiunea a 5-a Alte varietăti de vânzare § 1. Vânzarea cu plata pretului în rate Rezerva proprietătii si Art.1376 – Atunci când o vânzare cu plata pretului în rate este garantată curiscurile rezerva dreptului de proprietate, cumpărătorul dobândeste dreptul de proprietate la data achitării ultimei rate din pret; riscul bunului este, însă, în sarcina cumpărătorului de la momentul predării acestuia. Plata ratelor de pret Art.1377 – În lipsa unei întelegeri contrarii, neplata unei singure rate, care nu depăseste o optime din pret, nu dă dreptul la rezolutiunea contractului, iar cumpărătorul conservă beneficiul termenului pentru ratele succesive. Rezolutiunea Art.1378 – (1) Când contractul este rezolvit pentru neplata pretului, contractului vânzătorul este tinut să restituie toate sumele primite, dar este îndreptătit să retină, separat de daunele pricinuite prin stricăciunile aduse bunului, o compensatie echitabilă pentru folosirea acestuia. (2) Atunci când s-a convenit ca suma încasată cu titlu de rate să rămână dobândite de vânzător, instanta va putea totusi reduce această sumă, aplicându-se în mod corespunzător dispozitiile referitoare la reducerea de către instantă a cuantumului clauzei penale. §2. Vânzarea de drepturi litigioase si retractul litigios Dreptul litigios Art.1379 – (1) Dreptul este litigios dacă există un proces cu privire la existenta sau întinderea dreptului. (2) Orice drept litigios poate face obiectul unei vânzări. (3) Este asimilat dreptului litigios si acel drept cu privire la care la data vânzării era evidentă declansarea procesului cu privire la existenta sau întinderea dreptului. Retractul litigios Art.1380 – După încheierea vânzării dreptului litigios, partea potrivnică în proces vânzătorului poate plăti cumpărătorului pretul real al vânzării, cheltuielile contractului, cheltuielile procesului până la data retractului, si dobânzile aferente pretului real de la data achitării acestuia, la zi, dobândind dreptul si punând astfel capăt procesului. Domeniu de aplicare Art.1381 – Retractul este inadmisibil atunci când: a) dreptul litigios este cedat ca o parte neesentială dintr-un ansamblu de bunuri transmis pentru un pret global ori un accesoriu al unui alt drept vândut; b) vânzarea a fost făcută unui creditor drept plată pentru ceea ce îi este în mod real datorat; c) creanta cedată s-a născut asupra unui debitor profesionist în exercitiul activitătii sale obisnuite. Capitolul II Despre schimb Notiune Art.1382 – Schimbul este contractul prin care părtile denumite copermutanti se obligă reciproc să strămute reciproc proprietatea unui bun. Aplicabilitatea Art.1383 – (1) Dispozitiile privitoare la vânzare se aplică, în mod dispozitiilor de la corespunzător si schimbului. vânzare (2) Fiecare dintre părti este considerată vânzător în ceea ce priveste bunul pe care-l înstrăinează si cumpărător, în ceea ce priveste bunul pe care îldobândeste. Cheltuielile schimbului Art.1384 – Părtile suportă în mod egal cheltuielile schimbului si toate celelalte cheltuieli accesorii, în lipsă de stipulatie contrară. Capitolul III Contractul de locatiune Sectiunea 1 Dispozitii generale §1. Despre cuprinsul contractului Notiune Art.1385 – Locatiunea este contractul prin care o parte se obligă să asigure celeilalte folosinta unui lucru, pentru un anumit timp si în schimbul unui pret convenit, cu titlu de chirie. Felurile locatiunii Art.1386 – (1) Locatiunea bunurilor imobile si aceea a bunurilor mobile se numeste închiriere, iar locatiunea bunurilor agricole poartă denumirea de arendare. (2) Dispozitiile prezentei sectiuni sunt aplicabile, în mod corespunzător, închirierii locuintelor si arendării, dacă sunt compatibile cu regulile particulare prevăzute pentru aceste contracte. Bunurile ce pot face Art.1387 - Toate bunurile, atât mobile cât si imobile, pot face obiectul obiectul locatiunii locatiunii, dacă dintr-o prevedere legală sau din natura lor nu rezultă contrariul. Pretul locatiunii Art.1388 – Dispozitiile privitoare la stabilirea pretului vânzării sunt aplicabile, prin analogie, si pretului locatiunii. Încheierea contractului Art.1389 – Contractul de locatiune se consideră încheiat îndată ce părtile au de locatiune convenit asupra bunului si pretului. Durata maximă a Art.1390 – Locatiunile nu se pot încheia pentru o perioadă mai mare de 30 locatiunii de ani; orice termen mai lung se va reduce de drept la 30 de ani. Incapacităti Art.1391 – (1) Dispozitiile privitoare la incapacităti de a vinde si de a cumpăra sunt aplicabile, prin analogie, si locatiunii. (2) Dacă legea nu dispune altfel, locatiunile încheiate de persoanele care, potrivit legii, nu pot face decât acte de administrare nu vor depăsi cinci ani. Locatiunea fără durată Art.1392 – Dacă în contract părtile nu au arătat durata locatiunii, fără a-si fi determinată dorit să contracteze pe o durată nedeterminată, locatiunea, în lipsa obiceiului locului, se consideră încheiată: a) pentru un an, în cazul locuintelor nemobilate sau spatii pentru exercitarea unei profesii, întreprinderi sau comert,; b) pe durata corespunzătoare intervalului de timp pentru care s-a calculat chiria, dacă este vorba de camere sau de apartamente mobilate; c) pe durata corespunzătoare intervalului de timp pentru care s-a calcula chiria, dacă este vorba de bunuri mobile,; d) pe durata locatiunii imobilului însusi, dacă este vorba de bunuri mobilefurnizate de locator pentru închirierea unui imobil urban. §2. Obligatiile locatorului Obligatiile principale Art.1393 – Locatorul este tinut, chiar fără vreo stipulatie expresă: ale locatorului a) să predea locatarului bunul dat în locatiune; b) să mentină lucrul în bună stare de folosintă pe toată durata locatiunii; c) să asigure locatarului pasnica folosintă a bunului pe tot timpul locatiunii. Predarea bunului Art.1394 – (1) Locatorul este dator să predea lucrul în bună stare, împreună cu toate accesoriile lui. Sarcina reparatiilor Art.1395 – (1) Locatorul este obligat să efectueze toate reparatiile care sunt necesare pentru a întretine lucrul pe toată durata locatiunii potrivit destinatiei convenite. (2) Sunt în sarcina locatarului reparatiile locative, a căror necesitate rezultă din folosinta obisnuită a bunului. (3) Dacă, după încheierea contractului, se iveste nevoia unor reparatii care sunt în sarcina locatorului, iar acesta din urmă, desi încunostintat, nu începe să ia de îndată măsurile necesare, reparatiile pot fi făcute de locatar. În acest caz, locatorul este dator să restituie, în afara sumelor avansate de locatar, dobânzi socotite de la data efectuării cheltuielilor. (4) În caz de urgentă, locatarul poate înstiinta pe locator si după începerea reparatiilor, dobânzile la sumele avansate neputând curge decât de la data înstiintării. Asigurarea folosintei Art.1396 – Locatorul este obligat să întreprindă tot ce este necesar pentru a asigura în mod constant locatarului folosinta completă si pasnică a bunului, fiind dator să se abtină de la orice fapt care ar împiedica, diminua sau stânjeni o asemenea folosintă. Garantia pentru vicii Art.1397 – Locatorul garantează pentru toate viciile lucrului care împiedică sau micsorează folosirea lui, chiar dacă nu le-a cunoscut la încheierea contractului si fără a tine seama dacă ele existau dinainte ori au survenit în cursul locatiunii. Efectele garantiei Art.1398 – (1) Dacă locatorul nu înlătură viciile in cel mai scurt termen, pentru vicii locatarul are dreptul la o scădere proportională a chiriei. În cazul în care viciile sunt atât de grave încât, dacă le-ar fi cunoscut, locatarul nu ar fi luat bunul în locatiune, el poate cere rezilierea contractului. (2) Atunci când aceste vicii aduc vreun prejudiciu locatarului, locatorul poate fi obligat si la daune-interese, în afară de cazul când dovedeste că nu le-a cunoscut si că, potrivit împrejurărilor, nu era dator să le cunoască. Garantia pentru lipsa Art.1399 - Dispozitiile privitoare la garantia pentru vicii se aplică si atunci calitătilor convenite când bunului dat în locatiune îi lipsesc calitătile convenite de părti. Tulburările de fapt Art.1400 – Locatorul nu este tinut să-l garanteze pe locatar de tulburarea cauzată prin fapta unui tert care nu pretinde vreun drept asupra bunului, afară numai dacă tulburările începute înaintea folosirii bunului împiedică pe locatar să intre în posesiune.Tulburările de drept Art.1401 – (1) În lipsa chiar si a unei tulburări de fapt, dacă un tert pretinde vreun drept sau chiar posesiunea bunului, locatorul este dator să-l apere pe locatar de tulburare si, dacă locatarul sfârseste prin a fi lipsit în tot sau în parte de folosinta bunului, să-l despăgubească pe acesta de toate prejudiciile suferite. (2) În caz de tulburare, indiferent de gravitatea acesteia, locatarul poate cere o scădere proportională a pretului, dacă a denuntat-o locatorului, iar dacă tulburarea este atât de gravă încât cunoscând-o, locatarul nu ar fi încheiat contractul, poate cere rezilierea acestuia. (3) Locatarul care, la încheierea contractului, cunostea cauza de evictiune nu poate primi daune interese. Chemarea în garantie a Art.1402 – (1) Dacă locatarul este chemat în judecată de un tert care locatorului pretinde un drept asupra bunului închiriat si există riscul pierderii bunului în tot sau în parte ori se pretinde respectarea unei servituti, el are dreptul să ceară introducerea în proces a locatorului, în conditiile Codului de procedură civilă. (2) Locatarul va fi tinut să îl despăgubească pe locator de toate prejudiciile suferite ca urmare a nedenuntării tulburării. El nu va fi însă tinut la despăgubiri dacă dovedeste că locatorul nu ar fi avut câstig de cauză sau că, având cunostintă de tulburare, nu a actionat. §3. Obligatiile locatarului Obligatia de a plăti Art.1403 – Locatarul este obligat să plătească chiria în cuantumul si la chiria termenul stabilit. Data plătii Art.1404 – (1) În lipsă de stipulatie contrară, locatarul este obligat să plătească chiria la termenele stabilite potrivit obiceiului locului. (2) Dacă obiceiul locului nu poate fi stabilit si nu există stipulatie contrară, chiria se plăteste după cum urmează: în avans pentru toată durata contractului, dacă aceasta nu depăseste o lună; la începutul fiecărei luni, dacă durata locatiunii este mai mare de o lună dar mai mică de un an, la începutul fiecărui trimestru, dacă durata locatiunii este de cel putin un an. Obligatii privind Art.1405 – (1) Locatarul este obligat să folosească bunul ca un bun folosirea bunului proprietar. (2) De asemenea, el este obligat să întrebuinteze bunul potrivit destinatiei stabilite prin contract sau, în lipsă, potrivit celei prezumate după anumite împrejurări cum ar fi: natura bunului, destinatia sa anterioară ori cea potrivit căreia locatarul îl foloseste. Schimbarea destinatiei Art.1406 - Dacă locatarul schimbă destinatia bunului sau dacă îl bunului întrebuintează în mod abuziv ori prejudiciabil pentru locator, acesta poate cere daune interese si, după caz, rezilierea contractului. Înstiintarea locatorului Art.1407 – Locatarul este obligat, sub sanctiunea plătii de daune interese si a despre nevoia de suportării oricăror alte cheltuieli, să notifice de îndată locatorului necesitatea reparatii efectuării reparatiilor care sunt în sarcina sa. Reparatiile locative Art.1408 – În lipsă de stipulatie contrară, reparatiile de întretinere curentăsunt în sarcina locatarului. Lipsa de folosintă în caz Art.1409 – (1) Dacă în timpul locatiunii bunul are nevoie de reparatii de reparatii urgente urgente si care nu pot fi amânate până la sfârsitul locatiunii, locatarul va suporta restrângerea necesară a locatiunii datorată acestor reparatii. (2) Dacă, totusi, reparatiile durează mai mult de 10 zile, pretul locatiunii va fi scăzut proportional cu timpul si cu partea bunului de care locatarul a fost lipsit. (3) Dacă reparatiile sunt de asa natură încât, în timpul executării lor, bunul devine impropriu pentru întrebuintarea convenită, contractul va putea fi reziliat. Obligatia de a permite Art.1410 – Locatarul este obligat să permită examinarea bunului de către cei examinarea bunului care doresc să-l cumpere sau, care, la încetarea contractului, doresc să-l ia în locatiune, fără însă ca prin aceasta să i se cauzeze o stânjenire nejustificată. §4. Despre sublocatiune si cesiunea contractului de locatiune Dreptul de a Art.1411 – (1) Locatarul poate să încheie o sublocatiune ori chiar să cedeze subcontracta si de a locatiunea unei alte persoane dacă această facultate nu i-a fost interzisă în ceda contractul mod expres. Cu toate acestea, dacă bunul este mobil, sublocatiunea ori cesiunea nu este permisă decât cu acordul scris al locatorului. (2) Atât sublocatiunea, cât si cesiunea locatiunii poate fi totală sau partială. Interdictia Art.1412 – Interdictia de a încheia o sublocatiune include si pe aceea de a sublocatiunii si a ceda locatiunea. Interdictia de a ceda locatiunea nu include pe aceea de a cesiunii încheia o sublocatiune, afară numai dacă locatorul dovedeste că a dorit ca bunul să fie folosit numai de locatar. Efectele sublocatiunii. Art.1413 – (1) În caz de neplată a chiriei cuvenite în temeiul locatiunii, Actiuni împotriva locatorul îl poate urmări pe sublocatar până la concurenta chiriei pe care sublocatarului acesta din urmă o datorează locatarului principal. Plata anticipată a chiriei pe termen de 6 luni făcută locatarului principal nu poate fi opusă locatorului decât dacă dobândise dată certă înainte ca sublocatarul să afle de introducerea actiunii pentru neplata chiriei datorate în temeiul contractului de locatiune. (2) Locatorul îsi păstrează dreptul prevăzut la alin.(1) atunci când chiria datorată în temeiul sublocatiunii a fost cesionată. Dacă, însă, înainte de introducerea actiunii pentru neplata chiriei datorate în temeiul contractului de locatiune, cesiunea chiriei datorate în temeiul sublocatiunii fusese notată în cartea funciară sau, în celelalte cazuri, dobândise dată certă, locatorul nu are actiune directă împotriva sublocatarului chiar dacă chiria plătită anticipat cesionarului nu ar îndeplini conditiile prevăzute la alin.(1). (3) Locatorul poate, de asemenea, să se îndrepte direct împotriva sublocatarului pentru a-l constrânge la executarea contractului de sublocatiune. Efectele cesiunii Art.1414 – (1) Prin cesiune, cesionarul dobândeste drepturile si este tinut de locatiunii obligatiile locatiunii, întocmai ca si cedentul. (2) Cesiunea nu poate fi opusă locatorului decât dacă acesta a aprobat-o în scris. Cedentul va fi în continuare tinut de obligatiile asumate fată de locator; el va răspunde solidar cu cesionarul pentru tot ce s-ar datora întemeiul locatiunii, chiar după ce bunul a fost remis cesionarului. §5. Despre tacita relocatiune Conditii Art.1415 – (1) Dacă, după împlinirea termenului stabilit prin contractul de locatiune, locatarul este lăsat să rămână în posesiune si plăteste în continuare chiria se consideră încheiată o nouă locatiune, însă în conditiile celei vechi, inclusiv în privinta garantiilor. (2) Noua locatiune va fi însă pe durată nedeterminată, dacă prin lege sau conventia părtilor nu se prevede altfel. §6. Despre înstrăinarea bunului dat în locatiune Opozabilitatea Art.1416 – (1) Dacă imobilul dat în locatiune este înstrăinat, dreptul contractului de locatarului este opozabil dobânditorului în următoarele situatii: locatiune a) în cazul imobilelor înscrise în cartea funciară, dacă locatiunea a fost notată; b) în cazul imobilelor neînscrise în cartea funciară, dacă locatiunea are dată certă; (2) În cazul în care locatiunea are ca obiect un bun mobil, dreptul locatarului este opozabil: a) dacă au fost îndeplinite formalitătile de publicitate, potrivit legii. b) în celelalte cazuri, dacă, la data înstrăinării, bunul se afla în folosinta locatarului. Încetarea locatiunii în Art.1417 – (1) Locatiunea încetează în cazul în care prin contractul de caz de înstrăinare locatiune s-a prevăzut încetarea pe motiv de înstrăinare. (2) Locatiunea rămâne opozabilă dobânditorului, chiar si după ce locatarului i s-a notificat înstrăinarea, pentru un termen de două ori mai mare decât cel căruia este supusă, potrivit legii sau obiceiului locului, notificarea denuntării contractului. (3) Dobânditorul răspunde fată de locatar pentru prejudiciile cauzate de întârzierea în notificarea înstrăinării. (4) Dispozitiile alin.(2) nu sunt aplicabile dacă nu au fost îndeplinite conditiile de opozabilitate prevăzute la art.1429. Raporturile dintre Art.1418 – În cazurile prevăzute la art.1416 dobânditorul se subrogă în toate locatar si dobânditor drepturile si obligatiile locatorului care izvorăsc din locatiune. Efectele garantiilor Art.1419 – Când locatarul bunului înstrăinat a dat garantii locatorului pentru constituite de locatar îndeplinirea obligatiilor sale, dobânditorul se subrogă în drepturile izvorând din garantie. Cesiunea si plata Art.1420 – Plata anticipată a chiriei pe termen de 6 luni sau cesiunea anticipată a chiriei acesteia nu poate fi opusă dobânditorului decât dacă, înainte de înstrăinare, fusese notată în cartea funciară ori, în celelalte cazuri, dobândise dată certă. §7. Despre anumite cazuri de încetare a locatiunii Denuntarea Art.1421 – (1) Dacă locatiunea a fost făcută fără determinarea duratei,contractului oricare dintre părti poate denunta contractul prin notificare. (2) Notificarea făcută cu nerespectarea termenului stabilit de lege sau, în lipsă, de obiceiul locului, nu produce efecte decât de la împlinirea acelui termen. Rezilierea locatiunii Art.1422 – Neexecutarea obligatiilor născute din contract dă părtii prejudiciate dreptul de a cere rezilierea locatiunii, cu daune-interese dacă este cazul. Distrugerea bunului Art.1423 – (1) Dacă bunul este distrus în întregime locatiunea este desfiintată de drept. (2) Dacă bunul este distrus numai în parte, locatarul poate opta pentru continuarea locatiunii, cu scăderea proportională a chiriei. (3) Atunci când bunul este doar deteriorat, locatiunea continuă, dispozitiile art.1395 rămânând aplicabile. (4) În toate cazurile în care bunul este distrus sau deteriorat dintr-un caz fortuit, locatarul nu are drept la daune interese. Imposibilitatea fortuită Art.1424 – Este asimilată distrugerii bunului imposibilitatea folosirii a folosirii bunului acestuia potrivit destinatiei convenite. Moartea locatorului sau Art.1425 – (1) Locatiunea nu încetează prin moartea locatorului sau a a locatarului locatarului. (2) Cu toate acestea, în cazul locatiunii cu durată determinată, mostenitorii locatarului pot denunta contractul în termen de 60 de zile de la data la care au luat cunostintă de moartea locatarului si existenta locatiunii. Restituirea bunului Art.1426 – (1) La încetarea locatiunii, locatarul este obligat să restituie bunul luat în locatiune în starea în care l-a primit, în afară de ceea ce a pierit sau s-a deteriorat din cauza vechimii. (2) Până la proba contrarie, locatarul este prezumat că a primit bunul în bună stare de a fi folosit la întrebuintarea pentru care a fost luat în locatiune. (3) Restituirea bunurilor mobile luate în locatiune se face în locul în care au fost predate. Răspunderea Art.1427 – (1) Locatarul răspunde pentru degradările si pierderile petrecute locatarului pentru în timpul folosintei sale, afară de cazul în care dovedeste că ele nu i se bunul închiriat datorează. (2) De asemenea, el răspunde pentru degradările si pierderile ce se datorează faptelor membrilor familiei sale sau ale sublocatarilor săi. Răspunderea Art.1428 – Locatarul răspunde pentru daunele cauzate imobilului în caz de locatarului în caz de incendiu, afară numai dacă dovedeste că acesta nu i se datorează. incendiu Îmbunătătirile făcute Art.1429 – (1) Locatorul are dreptul de a păstra constructiile, plantatiile sau de locatar orice îmbunătătiri aduse bunului pe durata locatiunii si nu poate fi obligat la despăgubiri decât dacă dreptul locatarului de a le efectua a fost prevăzut în contract. (2) Dacă lucrările au fost efectuate fără a fi stipulate în contract, locatorul poate alege să ceară locatarului aducerea bunului în starea initială, precum si plata de despăgubiri pentru orice paguba ar fi cauzată bunului de locatar. (3) Locatarul nu poate invoca, în nici un caz, dreptul de retentie.Sectiunea a 2-a Regulile particulare pentru închirierea locuintelor Durata închirierii Art.1430 – Dacă nu s-a stipulat un termen, închirierea unei locuinte se consideră ca fiind făcută pe durata în raport cu care se stabileste cuantumul chiriei sau, dacă o asemenea durată nu este precizată în contract, potrivit obiceiului locului. Închirierea făcută fără Art.1431 – Dacă închirierea a fost făcută fără determinarea duratei si nu s-a determinarea duratei convenit altfel, chiriasul poate denunta contractul: a) până la ora 12 a zilei în curs, dacă pretul locatiunii se plăteste cu ziua; b) cu cel putin trei zile înainte de sfârsitul săptămânii, dacă pretul locatiunii se plăteste cu săptămâna; c) cu cel putin o săptămână înainte de sfârsitul lunii, dacă pretul locatiunii se plăteste cu luna sau la două luni; d) cu cel putin o lună înainte de sfârsitul trimestrului, dacă pretul locatiunii se plăteste trimestrial; e) cu cel putin două luni înainte de data la care chiriasul doreste să înceteze contractul, în celelalte cazuri. Denuntarea închirierii Art.1432 – (1) În toate cazurile, proprietarul nu poate denunta contractul de pentru nevoile de locuit închiriere pe durată nedeterminată decât cu respectarea unui termen de două ale locatorului luni. (2) Cu toate acestea, dacă în contractul de închiriere s-a prevăzut că proprietarul va putea pretinde locuinta pentru nevoile locative proprii sau ale familiei sale, el poate denunta contractul potrivit termenelor prevăzute la art.1431, chiar dacă închirierea este pe durată determinată. Clauze nule Art.1433 – Este lovită de nulitate absolută orice clauză în temeiul căreia: chiriasul este obligat să încheie o asigurare cu un asigurător impus de proprietar; se impune ca modalitate de plată a chiriei semnarea în avans a unor ordine de plata, a unor cereri de retragere ori a unor cecuri, cambii sau bilete la ordin; se prevede răspunderea colectivă a chiriasilor în cazul degradării elementelor de constructii si a instalatiilor, obiectelor si dotărilor aferente părtilor comune; chiriasul se obligă să recunoască sau plătească în avans, cu titlu de reparatii locative, sume stabilite pe baza estimărilor făcute exclusiv de proprietar; proprietarul este exonerat de obligatiile ce îi revin potrivit prevederilor legale imperative; proprietarul este îndreptătit să diminueze sau să suprime, fără contraprestatie echivalentă, prestatiile la care s-a obligat prin contract. Vicii care amenintă Art.1434 – (1) Dacă imobilul închiriat, prin structură sau prin starea sa, sănătatea ori constituie o primejdie gravă pentru sănătatea celor care lucrează sau locuiesc integritatea corporală în el, chiriasul, chiar dacă a renuntat la acest drept, va putea cere rezilierea contractului de închiriere. (2) Chiriasul are dreptul si la daune-interese dacă, la încheierea contractului, nu a cunoscut viciile bunului. Denuntare a Art.1435 – Chiriasii care, în baza unei dispozitii ori însărcinări primite încontractului în cazul temeiul unui raport de subordonare, sunt obligati să se mute din localitatea mutării chiriasului din în care afla locuinta pot denunta contractul de închiriere chiar înainte de localitate împlinirea duratei convenite, notificându-l însă pe proprietar cu respectarea termenelor prevăzute la art.1431. Orice clauză contrară este lovită de nulitate absolută. Închirierea bunurilor Art.1436 – Închirierea bunurilor mobile destinate să mobileze o casă, un mobile destinate apartament, un spatiu comercial sau orice altă clădire, se socoteste făcută pe exploatării unei clădiri durata pentru care se încheie potrivit obiceiului locului, contractele de închirieri de locuinte, spatii comerciale sau alte clădiri. Dreptul de preferintă al Art.1437 – (1) La încheierea unui nou contract de închiriere a locuintei, chiriasului la închiriere chiriasul are, la conditii egale, drept de preferintă. El nu are, însă, acest drept atunci când nu si-a executat obligatiile născute în baza închirierii anterioare. (2) Dispozitiile referitoare la exercitarea dreptului de preemtiune în materia vânzării sunt aplicabile în mod corespunzător. Folosirea părtilor si Art.1438 – (1) În clădirile cu mai multe apartamente, chiriasii au dreptul de instalatiilor comune ale a întrebuinta părtile si instalatiile de folosintă comună ale clădirii potrivit cu clădirii. Drepturi si destinatia fiecăreia. obligatii (2) Chiriasii sunt obligati să contribuie la cheltuielile pentru iluminarea, încălzirea, curătirea părtilor si instalatiilor de folosintă comună, precum si la orice alte cheltuieli pe care legea le stabileste în sarcina lor. Rezilierea contractului Art.1439 – (1) Rezilierea contractului de închiriere poate fi cerută de partea prejudiciată prin neexecutarea obligatiilor ce revin celeilalte părti. (2) De asemenea, contractul de închiriere poate fi reziliat la cererea proprietarului si în cazul în care chiriasul sau persoana care locuieste cu el: încalcă grav ori în repetate rânduri normele de folosire normală a locuintei sau a părtilor comune ori regulile de convietuire socială, făcând imposibilă convietuirea; pricinuieste neajunsuri celor care locuiesc în aceeasi clădire prin felul necorespunzător în care o foloseste. Evacuarea chiriasilor Art.1440 – (1) Evacuarea chiriasului se poate face numai în baza unei hotărâri judecătoresti irevocabile. (2) Chiriasul este obligat la plata chiriei prevăzute în contract până la data executării hotărârii judecătoresti prin care s-a dispus evacuarea, precum si la repararea prejudiciilor de orice natură cauzate proprietarului până la eliberarea locuintei. (3) Asociatia de proprietari va putea cere în justitie rezilierea contractului si evacuarea chiriasului în cazurile prevăzute la art.1439 alin.(2). Alte persoane care Art.1441 – (1) Chiar în lipsa unei stipulatii în acest sens, locuinta poate fi locuiesc împreună cu folosită de toti membrii familiei chiriasului, caz în care vor fi tinuti solidar chiriasul cu acesta, pe durata folosintei exercitate, pentru oricare din obligatiile născute din contract. (2) Încetarea contractului de închiriere, din orice cauză, precum si hotărârea judecătorească de evacuare sunt de drept opozabile si se execută împotriva tuturor persoanelor care fac parte din familia chiriasului sau care locuiesc, cu orice titlu, împreună cu acesta. (3) Prin familie în sensul prezentului articol se întelege sotul, copiii si părintii, indiferent dacă acestia locuiau sau nu împreună cu chiriasul la dataîncheierii contractului de închiriere. Regimul închirierii Art.1442– În cazul clădirilor supuse repartizării, regimul închirierii prevăzut clădirilor supuse de legea specială se întregeste cu prevederile prezentului cod. repartizării Sectiunea a 3-a Reguli particulare în materia arendării Bunuri ce pot fi Art.1443 – Pot fi arendate orice bunuri agricole, cum ar fi: arendate terenurile cu destinatie agricolă, si anume terenuri agricole productive – arabile, viile, livezile, pepinierele viticole, pomicole, arbustii fructiferi, plantatiile de hamei si duzi –, păsunile împădurite, terenurile ocupate cu constructii si instalatii agrozootehnice, amenajările piscicole si de îmbunătătiri funciare, drumurile tehnologice, platformele si spatiile de depozitare care servesc nevoilor productiei agricole si terenurile neproductive care pot fi amenajate si folosite pentru productia agricolă; animalele, constructiile de orice fel, masinile, utilajele si alte asemenea bunuri destinate exploatării agricole. Incapacităti de a da si a Art.1444 – (1) Regiile autonome, institutele si statiunile de cercetare si lua în arendă productie agricolă, societătile comerciale si alte unităti care au în administrare sau folosintă terenuri agricole proprietate de stat nu pot da în arendă bunurile agricole. (2) Functionarii publici si salariatii din conducerile regiilor autonome cu profil agricol, institutelor si statiunilor de cercetare si productie agricolă, societătilor comerciale agricole pe actiuni si ale altor unităti care au în patrimoniu sau în administrare terenuri agricole proprietate a statului ori a unei unităti administrativ-teritoriale nu pot lua în arendă bunuri agricole. Conditii speciale pentru Art.1445 – (1) Arendasul persoană fizică trebuie să aibă pregătire de calitatea de arendas specialitate agricolă, practică agricolă sau un atestat de cunostinte agricole si să prezinte garantiile solicitate de arendator. Atestatul va fi eliberat de organele abilitate de ministerul de resort, potrivit legii. (2) Arendasul persoană juridică trebuie să aibă ca obiect de activitate exploatarea bunurilor agricole si să prezinte garantiile solicitate de arendator. (3) Contractul de arendare încheiat cu nerespectarea dispozitiilor prezentului articol este lovit de nulitate absolută. Clauzele contractului Art.1446 – (1) Contractul de arendare va cuprinde, printre altele: de arendare datele de identificare a arendatorului si arendasului; descrierea detaliată a bunurilor agricole, inventarul acestora si planul de situatie al terenului; obligatiile fiecăreia dintre părti; durata arendării; cuantumul arendei, modalitătile si termenele de plată ale acesteia. (2) Orice suprafată de teren sau orice alt bun agricol ce se va retine de arendator se va identifica separat în cuprinsul contractului. Arendarea făcută pe Art.1447 – Dacă durata nu este determinată, arendarea se consideră a fi durată nedeterminată făcută pentru toată perioada necesară recoltării fructelor pe care bunulagricol urmează să le producă în anul agricol în care se încheie contractul. Stabilirea arendei Art.1448 – (1) Arenda se stabileste pentru fiecare categorie de folosintă a terenului în functie de suprafată, potentialul de productie, structura parcelară, relieful si gradul de accesibilitate a mecanizării, posibilitătile de acces, distanta fată de locurile de depozitare, industrializare sau comercializare, starea clădirilor, amenajările de îmbunătătiri funciare sau alte dotări. (2) În cazul terenurilor plantate cu vită de vie, pomi, arbusti fructiferi, hamei si duzi, arenda se poate stabili tinându-se seama si de tipul de plantatie, vârstă, soi, starea tehnică si biologică. (3) În cazul efectivelor de animale, arenda se poate stabili în functie de specie, rasă, vârstă, starea biologică, potentialul de productie si starea sanitar-veterinară a acestora. (4) Instanta poate modifica arenda convenită atunci când constată vădita sa disproportie fată de cuantumul la care s-ar fi ajuns dacă s-ar fi tinut seama de criteriile prevăzute în prezentul articol. Conditii de formă Art.1449 – (1) Contractul de arendare trebuie încheiat în formă scrisă, sub sanctiunea nulitătii absolute. (2) Sub sanctiunea unei amenzi civile de 500.000 de lei pentru fiecare zi de întârziere, arendasul trebuie să depună un exemplar al contractului la consiliul local în a cărui rază teritorială se află bunurile agricole arendate, într-un registru special tinut de secretarul consiliului local. (3) Dispozitiile în materie de carte funciară rămân aplicabile. (4) Toate cheltuielile legate de încheierea si publicitatea contractului de arendare revin arendasului. Drepturi si obligatii ale Art.1450 – (1) Arendatorul este obligat să predea bunurile arendate în arendatorului termenul si conditiile convenite, să îl garanteze pe arendas pentru evictiune totală si partială, precum si să execute toate obligatiile ce îi revin potrivit legii sau contractului. (2) Arendatorul are dreptul de a controla oricând modul în care arendasul foloseste si exploatează bunurile arendate. Drepturi si obligatii ale Art.1451 – (1) Arendasul are obligatia de a folosi bunurile arendate ca un arendasului bun proprietar, de a mentine potentialul lor productiv, de a plăti arenda la termenele si în conditiile stabilite prin contract, precum si de a restitui bunurile arendate la încetarea contractului. (2) Arendasul poate schimba categoria de folosintă a terenului arendat numai cu acordul prealabil, dat în scris, de către proprietar si cu respectarea dispozitiilor legale în vigoare. Taxe si impozite Art.1452 – (1) Impozitele si taxele datorate, potrivit legii, pentru bunurile arendate sunt în sarcina arendatorului. (2) Arendasul este considerat agricultor. Impozitele datorate de el pe veniturile rezultate din exploatarea bunurilor arendate se plătesc potrivit dispozitiilor legale. Suportarea daunelor Art.1453 – Prin contractul de arendare se poate conveni asupra cazurilor si limitelor suportării daunelor produse de calamităti naturale. Asigurarea bunului Art.1454 – (1) Părtile pot să prevadă prin contractul de arendare suportareaarendat pierderilor totale ori partiale ale bunurilor arendate ca urmare a unor cazuri fortuite sau de fortă majoră. (2) Arendasul este obligat, chiar în lipsă de stipulatie expresă, să asigure bunurile agricole pentru riscul pierderii recoltei ori al pieirii animalelor din cauza unor calamităti naturale. Reducerea arendei Art.1455 – (1) Atunci când, pe durata arendării, întreaga recoltă a unui an stabilite în bani în cazul sau cel putin o jumătate din ea a pierit prin caz fortuit sau de fortă majoră, pieirii recoltei arendasul poate cere reducerea proportională a arendei dacă aceasta a fost stabilită în bani. (2) Dacă arendarea este făcută pe mai multi ani, reducerea nu se va stabili decât la sfârsitul arendării, când se va face o compensare a recoltelor tuturor anilor de folosintă. Exceptii Art.1456 – (1) Arendasul nu poate obtine reducerea arendei în cazul în care pieirea recoltei a avut loc după ce a fost culeasă. (2) Reducerea arendei nu va putea fi cerută nici atunci când cauza pagubei era cunoscută la data încheierii contractului. Riscul pieirii fructelor Art.1457 – (1) Atunci când arenda se plăteste în fructe, pieirea fortuită, în tot în cazul în care arenda sau în parte, a fructelor de împărtit este suportată în comun si nu dă nici este se plăteste în fructe uneia dintre părti actiune în despăgubire împotriva celuilalt. (2) Dacă, însă, pieirea s-a produs după culegerea fructelor, cota cuvenită fiecăruia se consideră ca si cum nu ar fi fost pierdută, iar partea aflată în întârziere sau în culpă este obligată să plătească celeilalte părti cota cuvenită acesteia din urmă ori să o compenseze, dacă pierderea a fost numai partială, afară numai dacă dovedeste că fructele ar fi pierit chiar dacă împărtirea fructelor se făcea la timp. Cesiunea arendării Art.1458 – Cu acordul scris al arendatorului, arendasul poate să cesioneze contractul de arendare sotului care participă la exploatarea bunurilor arendate sau descendentilor săi majori. Interdictia Art.1459 – (1) Nu sunt permise oficiile de arendasi. subarendării (2) Subarendarea totală sau partială este interzisă, sub sanctiunea nulitătii absolute. Reînnoirea arendării Art.1460 – Contractul de arendare se reînnoieste de drept, pentru aceeasi durată, dacă nici una dintre părti nu a comunicat cocontractantului, în scris, refuzul său cu cel putin 6 luni înainte de expirarea termenului, iar, în cazul terenurilor cu destinatie agricolă, cu cel putin un an. Dreptul de preemtiune Art.1461 – Arendasul are drept de preemtiune cu privire la terenul agricol arendat, în conditiile legii. Rezilierea contractului Art.1462 – Arendatorul poate să ceară rezilierea contractului, cu daune- de arendare interese, dacă arendasul: a) nu înzestrează fondul cu animalele si instrumentele necesare pentru exploatare; b) părăseste bunul agricol arendat; c) nu îl cultivă ca un bun proprietar; d) dă fondului o altă întrebuintare decât aceea pentru care a fost destinat; e) nu execută orice alte obligatii ce îi revin potrivit legii sau în temeiulcontractului. Dreptul de retentie al Art.1463 – Arendasul nu poate să invoce dreptul de retentie decât asupra arendasului fructelor bunului arendat în cazurile în care are dreptul la o cotă din acestea, potrivit dispozitiilor privind riscul pieirii fortuite a fructelor. Capitolul IV Contractul de antrepriză Sectiunea 1 Contractul de antrepriză obisnuită §1. Dispozitii generale Notiune Art.1464 – (1) Prin contractul de antrepriză, antreprenorul se obligă ca, pe riscul său, să execute o anumită lucrare sau să presteze un anumit serviciu pentru beneficiar, în schimbul unui pret. (2) Dispozitiile prezentei sectiuni sunt aplicabile, în mod corespunzător, antreprizei pentru lucrări de proiectare si antreprizei pentru lucrări de constructii, dacă sunt compatibile cu regulile particulare prevăzute pentru aceste contracte. Contractul de Art.1465 – (1) Antreprenorul, prin contract de subantrepriză, poate subantrepriză încredinta executarea unor părti sau elemente ale lucrării unor subantreprenori, afară de cazul în care contractul de antrepriză a fost încheiat în considerarea persoanei sale. (2) Fată de beneficiar, antreprenorul răspunde pentru fapta subantreprenorului ca pentru propria sa faptă. (3) Subantrepriza este supusă dispozitiilor prevăzute pentru contractul de antrepriză. Determinarea pretului Art.1466 – (1) Pretul antreprizei poate consta într-o sumă de bani sau în orice alte bunuri care, potrivit intentiei părtilor, sunt asimilate banilor. (2) Pretul trebuie să fie serios si determinat. (3) În cazul în care contractul nu cuprinde clauze referitoare la pret, beneficiarul va datora pretul prevăzut de lege ori calculat, potrivit legii, sau, în lipsă, stabilit în raport cu munca depusă si cheltuielile necesare pentru executarea lucrării; în toate cazurile, în caz de divergentă va decide instanta judecătorească. Furnizarea Art.1467 – Materialul, dacă este necesar, trebuie să fie dat de antreprenor materialului sau de beneficiar, potrivit conventiei sau obiceiului. Delimitarea Art.1468 – Contractul care are ca obiect producerea unui bun cu materialul contractului de antreprenorului este de antrepriză, chiar dacă valoarea materialului este mai antrepriză de cel de mare decât valoarea muncii. vânzare Actiunea directă a Art.1469 – În măsura în care nu au fost plătiti de antreprenor, cei care, în lucrătorilor baza unui contract încheiat cu el, au prestat servicii la executarea lucrării contractate, au actiune directă împotriva beneficiarului, până la concurenta sumei pe care acesta din urmă o datorează antreprenorului la momentul introducerii actiunii.§2. Despre obligatiile părtilor Obligatiile Art.1470 – (1) Dacă din lege sau din contract nu rezultă altfel, antreprenorul antreprenorului: - este obligat să execute lucrarea cu materialele sale. procurarea, păstrarea (2) Antreprenorul care lucrează cu materialele sale răspunde pentru calitatea si întrebuintarea acestora potrivit dispozitiilor de la contractul de vânzare. materialului (3) Materialele pe care beneficiarul le-a încredintat antreprenorului sunt în păstrarea acestuia, care este obligat să le întrebuinteze potrivit destinatiei lor, după regulile tehnice, să dea socoteală în privinta întrebuintării lor si să restituie ceea ce nu a fost folosit la executarea lucrării. -înstiintarea Art.1471 – Antreprenorul este obligat să îl informeze fără întârziere pe beneficiarului despre beneficiar dacă normala executare a lucrării, trăinicia ei sau folosirea potrivit anumite împrejurări cu destinatia acesteia ar fi primejduită din cauza: materialelor procurate sau a celorlalte mijloace pe care, potrivit contractului, beneficiarul le-a pus la dispozitie; instructiunilor necorespunzătoare date de beneficiar; existentei sau ivirii unor împrejurări pentru care antreprenorul nu este tinut să răspundă. Neluarea măsurilor Art.1472 – (1) În cazul în care beneficiarul, desi a fost înstiintat de către necesare de către antreprenor în conditiile art.1471, nu ia măsurile necesare într-un termen beneficiar. Consecinte potrivit cu împrejurările, antreprenorul poate rezilia contractul sau poate continua executarea contractului pe riscul beneficiarului, notificându-l în acest sens. (2) Cu toate acestea, dacă lucrarea ar fi de natură să ameninte sănătatea sau integritatea corporală a persoanelor, antreprenorul este obligat să ceară rezilierea contractului, sub sanctiunea de a prelua riscul si de a răspunde pentru prejudiciile cauzate inclusiv tertilor. Pieirea lucrării înainte Art.1473 – (1) Dacă lucrarea piere ori se deteriorează, fără vina de receptie. Refacerea beneficiarului, înainte de receptia lucrării, antreprenorul care a dat materialul lucrării este dator să o refacă, pe cheltuiala sa si cu respectarea termenelor si conditiilor initiale. (2) Cu toate acestea, dacă materialul a fost dat de beneficiar, acesta este tinut să suporte cheltuielile refacerii lucrării, cu exceptia cazului în care pieirea sau deteriorarea este imputabilă antreprenorului. (3) Dispozitiile prezentului articol nu sunt aplicabile atunci când pieirea sau deteriorarea are lor după receptia lucrării, antreprenorul rămânând răspunzător, dacă este cazul, în temeiul garantiei pentru vicii si lipsa calitătilor convenite. Controlul executării Art.1474 – Beneficiarul are dreptul ca, pe cheltuiala sa, să controleze lucrării lucrarea în cursul executării ei, fără a-i pricinui antreprenorului stânjeniri nejustificate, si să-i comunice observatiile sale. Receptia lucrării Art.1475 – (1) De îndată ce a primit comunicarea prin care antreprenorul îl înstiintează că lucrarea este terminată, beneficiarul este obligat ca, într-un termen rezonabil, să o verifice si, dacă ea corespunde contractului, să o receptioneze si, dacă este cazul, să o ridice. (2) În cazul în care, fără motive temeinice, beneficiarul nu se prezintă sau nucomunică neîntârziat antreprenorului rezultatul verificării, lucrarea se socoteste receptionată fără rezerve. (3) Beneficiarul care a receptionat lucrarea fără rezerve pierde dreptul de a invoca viciile aparente ale lucrării sau lipsa aparentă a calitătilor convenite. Garantia pentru vicii si Art.1476 – Antreprenorul datorează garantie pentru viciile lucrării si pentru pentru lipsa calitătilor lipsa calitătilor convenite potrivit dispozitiilor privind garantia pentru viciile convenite lucrului vândut, care se aplică în mod corespunzător. Exigibilitatea pretului Art.1477 – (1) Beneficiarul este obligat să plătească antreprenorului pretul la receptia întregii lucrări, dacă prin lege sau contract nu se prevede altfel. (2) Dacă lucrarea a pierit ori s-a deteriorat înainte de receptie, fără vina beneficiarului, antreprenorul nu are dreptul la pret atunci când el a dat materialul sau când pieirea ori deteriorarea a avut o altă cauză decât viciile materialului dat de beneficiar. În acest caz, contractul rămâne în fiintă, dispozitiile art.1471 aplicându-se în mod corespunzător. Modificarea pretului în Art.1478 – Dacă în cursul executării contractului apare necesitatea cazul unor lucrări executării unor lucrări neprevăzute în deviz, antreprenorul are dreptul la o suplimentare sporire corespunzătoare a pretului numai în cazul în care, la întocmirea devizului, nu putea să prevadă necesitatea acestor lucrări. Pentru executarea lucrărilor suplimentare este necesar acordul scris al beneficiarului, în caz contrar antreprenorul neavând drept la sporirea pretului. Vânzarea bunurilor Art.1479 – (1) Dacă antreprenorul s-a obligat să execute o lucrare cu neridicate în termen materialul beneficiarului, iar acesta din urmă nu o ridică în termen de sase luni socotit din ziua convenită pentru receptie sau, când lucrarea a fost terminată mai târziu, de la data terminării, antreprenorul, după ce a înstiintat în scris pe beneficiar, are dreptul să vândă bunul cu diligenta unui mandatar al beneficiarului. (2) După retinerea pretului lucrării si a cheltuielilor de vânzare, antreprenorul va consemna diferenta la Casa de Economii si Consemnatiuni, pe numele beneficiarului. (3) Dispozitiile prezentului articol nu sunt aplicabile în cazul în care beneficiarul introduce împotriva antreprenorului o actiune întemeiată pe neexecutarea sau executarea necorespunzătoare a lucrării. Garantarea pretului Art.1480 – Pentru garantarea plătii pretului datorat pentru lucrare, lucrării imobiliare prin antreprenorul beneficiază de o ipotecă legală, constituită si conservată în ipoteca legală conditiile legii. §3. Încetarea contractului Decesul sau Art.1481 – (1) Contractul de antrepriză încetează prin moartea sau incapacitatea de muncă incapacitatea de muncă a antreprenorului. a antreprenorului (2) În cazul prevăzut la alin.(1), beneficiarul este obligat să plătească, în proportie cu pretul convenit, valoarea lucrărilor efectuate si a cheltuielilor făcute în vederea terminării lucrării, însă numai în măsura în care aceste lucrări si cheltuieli îi sunt de folos. (3) Beneficiarul are dreptul, cu conditia de a plăti o justă despăgubire, să ceară predarea materialelor si a planurilor pregătite, dispozitiile legale privitoare la drepturile de proprietate intelectuală rămânând aplicabile.Întârzierea în executare Art.1482 – Beneficiarul poate rezilia contractul în următoarele cazuri: sau executarea a) respectarea termenului convenit pentru receptia lucrării este vădit necorespunzătoare imposibilă ; b) lucrarea nu se execută în modul convenit, dacă, într-un termen stabilit de beneficiar potrivit cu împrejurările, antreprenorul nu remediază lipsurile constatate si nu schimbă pentru viitor modul de executare a lucrării; c) neexecutarea oricăror alte obligatii ce revin antreprenorului potrivit legii sau în temeiul contractului. Modificarea pretului în Art.1483 – Dacă, în cazul prevăzut de art.1478, pretul lucrării devine prea cazul lucrărilor împovărător pentru beneficiar, acesta poate rezilia contractul dacă plăteste suplimentare de îndată antreprenorului partea din pret corespunzătoare lucrărilor executate si îi restituie cheltuielile făcute în vederea continuării lucrărilor. Rezilierea contractului Art.1484 – (1) Dacă antreprenorul nu poate începe sau continua executarea din culpa beneficiarului contractului din cauza neîndeplinirii de către beneficiar a propriilor obligatii, antreprenorul este îndreptătit să ceară rezilierea contractului. (2) În acest caz, antreprenorul are dreptul la pretul prevăzut pentru întreaga lucrare, fiind tinut să restituie materialele primite de la beneficiar. Sectiunea a 2-a Contractul de antrepriză pentru lucrări de proiectare Notiune Art.1485 – Prin contractul de antrepriză pentru lucrări de proiectare, antreprenorul se obligă să elaboreze lucrări de proiectare, iar beneficiarul se obligă să plătească pretul datorat. Obligatii privitoare la Art.1486 – (1) Beneficiarul are obligatia să predea proiectantului toate datele elaborarea lucrărilor necesare elaborării lucrărilor de proiectare care fac obiectul contractului, împreună cu avizele, aprobările si autorizatiile pe care este obligat să le obtină potrivit legii. (2) Proiectantul este obligat să acorde beneficiarului, la cerere, asistentă tehnică în vederea obtinerii avizelor, aprobărilor si autorizatiilor necesare, precum si să le obtină pe cele care sunt în sarcina sa. Predarea, avizarea si Art.1487 – (1) Lucrările de proiectare terminate vor fi predate aprobare lucrărilor. beneficiarului. Avizarea si aprobarea lucrărilor sunt supuse legii speciale. Răspunderea (2) Predarea lucrărilor de proiectare, chiar dacă au fost avizate sau aprobate, proiectantului nu înlătură răspunderea proiectantului pentru viciile constatate în timpul sau după executarea lucrărilor de constructii pe baza proiectului. Prescriptia Art.1488 – Prescriptia dreptului la actiune pentru viciile lucrării de proiectare începe să curgă o dată cu prescriptia dreptului la actiune pentru viciile lucrărilor executate de antreprenor, afară numai dacă viciile lucrărilor de proiectare au fost descoperite mai înainte, caz în care prescriptia va începe să curgă de la data descoperirii acestora. Controlul executării Art.1489 – (1) În timpul executării lucrărilor de constructii, proiectantul are lucrărilor obligatia să controleze dacă executarea acestor lucrări se face în conformitate cu proiectele întocmite de el. (2) Constatările si indicatiile date de proiectant se vor comunica în scris atâtbeneficiarului, cât si antreprenorului. Sectiunea a 3-a Contractul de antrepriză pentru lucrări de constructii Notiune Art.1490 – Prin contractul de antrepriză pentru lucrări de constructii, antreprenorul se obligă să execute lucrări care, potrivit legii, necesită eliberarea autorizatiei de construire. Obligatii accesorii ale Art.1491 – Beneficiarul este obligat să permită antreprenorului folosirea beneficiarului căilor de acces si a mijloacelor sale de transport, a instalatiilor proprii de alimentare cu apă si a altora asemenea. Controlul executării Art.1492 – (1) În cursul executării contractului, beneficiarul are dreptul să lucrărilor controleze executarea contractului, stadiul, calitatea si aspectul lucrărilor efectuate si ale materialelor întrebuintate, fără a putea însă afecta activitatea normală a antreprenorului. (2) Constatările si indicatiile date de beneficiar se vor comunica în scris antreprenorului. (3) La terminarea acelei lucrări care urmează a fi acoperite prin executarea ulterioară a altor lucrări sau prin montarea unor elemente de constructii, antreprenorul si beneficiarul sunt obligati să constate împreună existenta lucrării si conformitatea acesteia cu dispozitiile legale si prevederile contractului. Dacă beneficiarul nu se prezintă la termenul comunicat în scris, antreprenorul va întocmi singur actul de constatare a lucrării ascunse. Împrejurări care Art.1493 – (1) Dacă, în cursul executării contractului, constată greseli sau împiedică executarea lipsuri în lucrările de proiectare în temeiul cărora s-a încheiat contractul, lucrărilor. Consecinte precum si în cazurile prevăzute de art.1471, antreprenorul este obligat să comunice de îndată constatările sale, împreună cu propunerile de remediere atât proiectantului, cât si beneficiarului, precum si să ceară celui din urmă să ia măsurile corespunzătoare. (2) Dacă beneficiarul, luând si avizul proiectantului, nu comunică de îndată măsurile luate pentru înlăturarea greselilor sau lipsurilor semnalate, ori dacă măsurile luate nu sunt corespunzătoare, antreprenorul poate să suspende executarea lucrărilor. Receptia lucrărilor. Art.1494 – (1) După terminarea constructiei, se va proceda, în conditiile Riscul contractului legii, la receptia preliminară urmată de receptia finală. (2) Riscurile trec asupra beneficiarului de la data receptiei preliminare. Începutul prescriptiei Art.1495 – Prescriptia actiunii pentru vicii începe să curgă de la data privind viciile receptiei finale sau, după caz, a împlinirii termenului acordat constructiei antreprenorului, prin procesul-verbal de receptie finală, pentru înlăturarea viciilor constatate, indiferent că această constatare s-ar fi făcut înainte sau după această dată. Capitolul V Contractul de societate Sectiunea 1Dispozitii generale Notiune. Natură Art.1496 – (1) Prin contractul de societate, două sau mai multe persoane se juridică obligă, fiecare fată de celelalte, să desfăsoare împreună o activitate de interes comun si să contribuie prin aporturi în numerar, în natură sau în muncă la asigurare resurselor necesare, în scopul de a realiza beneficii sau alte foloase si de a le împărti între ele. (2) Asociatii pot constitui o societate cu personalitate juridică în conditiile prevăzute de prezentul capitol. Domeniu de aplicare Art.1497 – (1) Societătile civile, precum cele agricole, imobiliare si profesionale, sunt reglementate de dispozitiile prezentului capitol dacă prin dispozitii legale speciale nu se prevede altfel. (2) Societătile comerciale sunt supuse legii speciale. Sectiunea a 2-a Efectele contractului de societate §1. Drepturile si obligatiile asociatilor între ei Aporturile asociatilor: Art.1498 – (1) Aporturile constând în bani sau în alte bunuri fungibile sau - aporturile în bunuri consumptibile devin coproprietatea asociatilor (2) Aporturile constând în alte bunuri decât cele prevăzute în alin.(1) vor trece în folosinta comună a asociatilor, dacă nu s-a convenit că devin coproprietatea acestora. (3) În cazul aportului unui bun sau al unui drept care este supus publicitătii spre a fi opozabil tertilor, se vor îndeplini formalitătile de publicitate prevăzute de lege pentru acel bun sau drept. (4) Asociatul datorează garantie si suportă riscurile ca un vânzător pentru aportul în proprietate, uzufruct sau un alt drept real si ca un locator pentru aportul în folosintă. (5) Dacă nu s-a convenit altfel, aporturile vor fi de valoare egală sau apropiată si de natura si mărimea corespunzătoare scopului social. - aportul în numerar. Art.1499 – (1) Asociatul care s-a obligat la un aport în numerar si nu s-a Dobânda conformat acestei obligatii, datorează de drept si fără punere în întârziere dobânda legală, la suma datorată, din ziua fixată pentru vărsământ. (2) El poate fi obligat si la plata de despăgubiri în completare, dacă se dovedeste un prejudiciu mai mare decât cuantumul dobânzii. - creanta adusă ca aport Art.1500 - (1) Asociatul care a adus ca aport o creantă bănească răspunde atât de existenta ei în momentul cesiunii, cât si de solvabilitatea debitorului la data exigibilitătii creantei. (2) Dacă plata nu s-a putut obtine prin urmărirea debitorului cedat, asociatul, în afară de daune, răspunde de suma datorată, cu dobânda legală din ziua scadentei creantelor. Interzicerea Art.1501 - Nu se admite compensarea între datoria unui tert fată de compensării datoriilor societate si creanta aceluiasi tert fată de un asociat. - aportul în muncă. Art.1502 - Asociatul al cărui raport constă în muncă trebuie să dea socoteală Obligatie celorlalti asociati de toate câstigurile pe care le-a realizat din activitatea ce face obiectul aportului său.Obligatiile asociatului: Art.1503 - Asociatul nu poate face concurentă societătii si nici nu poate face - interzicerea pe socoteala sa ori pe socoteala altuia vreo operatie care ar putea fi concurentei făcute păgubitoare pentru societate. societătii - interzicerea Art.1504 - Asociatul nu poate compensa paguba cauzată societătii din culpa compensării pagubelor sa cu foloasele ce i-a adus prin diferite operatii. cauzate cu foloasele aduse societătii - conditiile de folosire, Art.1505 - Asociatul care, fără consimtământul scris al celorlalti asociati, fără acordul celorlalti întrebuintează bunurile comune în folosul său sau al unei alte persoane, este asociati, a bunurilor obligat să restituie societătii beneficiile ce au rezultat si să plătească comune despăgubiri pentru daunele cauzate. - conditiile de folosire a Art.1506 – (1) Nici un asociat nu poate lua din fondurile sociale mai mult fondurilor sociale decât i s-a fixat pentru cheltuielile făcute sau pentru cele ce urmează să se facă în interesul societătii. (2) Asociatul care contravine acestei dispozitii este răspunzător de sumele luate si de daune. (3) Se va putea stipula, prin contractul de societate, că asociatii pot lua din casa societătii anumite sume de bani pentru cheltuielile lor particulare. Partea asociatului la Art.1507 – (1) Partea fiecărui asociat la câstig si la pierderi este câstigurile si pierderile proportională cu aportul său în societate, dacă nu s-a convenit altfel. societătii (2) Când contractul nu stabileste decât partea la câstig, aceeasi proportie are loc si cât priveste pierderile. (3) Partea la câstig sau la pierderi a asociatului al cărui raport constă numai în munca sa este egală cu cea a asociatului care a contribuit cu aportul cel mai mic. Participarea la câstig Art.1508 – (1) Clauza prin care s-a prevăzut că unul sau mai multi asociati sau la pierderi nu vor participa la câstig sau la pierderi va fi considerată nescrisă. (2) Cu toate acestea, se poate conveni ca asociatul al cărui aport constă, fie chiar si numai în parte, în muncă, în cunostinte sau în creditul său, să fie scutit, în măsura corespunzătoare acestui aport, de a participa la pierderi. Cedarea drepturilor de Art.1509 – Asociatul nu poate ceda, fără consimtământul tuturor celorlalti asociat. asociati, drepturile sale de asociat si nici nu poate cere, înainte de încetarea societătii, înapoierea sau despărtirea si atribuirea părtii care i se cuvine din bunurile comune ale asociatilor, afară de cazul retragerii sau excluderii sale. Valoarea promisiunii de Art.1510 – Promisiunea de a ceda drepturile de asociat în caz de cedare a acestor neexecutare nu conferă beneficiarului acestuia decât dreptul de a solicita drepturi daune – interese. Hotărârile privind Art.1511 – (1) Hotărârile privind modificarea contractului de societate sau societatea numirea unui administrator unic se iau cu consimtământul tuturor asociatilor. (2) Prin contractul de societate se poate stipula că hotărârile care depăsesc operatiile de administrare, cu exceptia celor prevăzute în alineatul precedent, se iau cu majoritate. În acest caz, majoritatea se determină înfunctie de numărul asociatilor, dacă nu s-a stipulat altfel. (3) În nici un caz obligatiile unui asociat nu pot fi mărite fără consimtământul său. (4) Asociatul nemultumit de o hotărâre luată cu majoritate o poate contesta la instanta judecătorească, în termen de 15 zile de la data la care a fost luată pentru cel prezent si de la data comunicării pentru cel lipsă. §2. Despre administrarea societătii Titularii dreptului de Art.1512 – (1) Dreptul de administrare apartine tuturor asociatilor, în afara administrare cazului în care, prin contractul de societate, acest drept a fost atribuit numai unuia sau unora dintre ei ori unei persoane neasociate. (2) Când dreptul de administrare apartine tuturor asociatilor, se prezumă că ei si-au dat reciproc împuternicirea de a administra unul pentru altul. Operatia făcută de oricare dintre ei este valabilă si pentru partea asociatilor săi, chiar dacă nu le-a luat consimtământul. (3) Acestia din urmă sau oricare dintre ei se pot opune, în scris, operatiei mai înainte ca ea să fie încheiată. Împuternicirea de Art.1513 – (1) Asociatul însărcinat cu administrarea printr-o clauză a administrare; limitele contractului poate face, cu toată opunerea celorlalti asociati, toate actele ce împuternicirii intră în administrarea sa. (2) Împuternicirea de administrare nu poate să fie revocată sau restrânsă fără motive temeinice; dacă asemenea motive există, împuternicirea poate fi revocată, în scris, de ceilalti asociati, chiar dacă s-a convenit contrariul prin contractul de societate. În caz de neîntelegere, instanta judecătorească poate pronunta revocarea la cererea oricărui asociat. (3) Împuternicirea, dată printr-un act posterior contractului de societate, poate fi revocată ca un simplu mandat. Pluralitatea de Art.1514 - Când mai multi asociati sunt însărcinati să administreze, fără ca administratori: împuternicirile lor să fie determinate sau fără să se fi arătat că unul nu va - întinderea drepturilor putea lucra fără celălalt, fiecare dintre ei poate face singur toate actele de administratorilor administrare. - luarea deciziilor Art.1515 - Dacă s-a stipulat că administratorii trebuie să hotărască în unanimitate sau cu majoritate, nu se poate deroga de la această stipulatie, decât în situatii de urgentă când neluarea unei decizii ar putea cauza societătii o pagubă gravă. Drepturile asociatilor Art.1516 – (1) Asociatii care nu sunt administratori nu participă la care nu sunt administrarea societătii. Ei au dreptul ca, periodic, să ia cunostintă de administratori operatiile societătii si să consulte registrele sau documentele ei. (2) Cel putin o dată pe an, administratorii vor întocmi un raport cu privire la mersul societătii, care va fi depus la dispozitia tuturor asociatilor si supus dezbaterii acestora. (3) Orice clauză contractuală contrară este considerată nescrisă. Reprezentarea Art.1517 – Asociatii vor fi reprezentati în justitie prin administratori sau asociatilor în justitie prin oricare dintre administratori, anume desemnat de ei.§3. Obligatiile asociatilor fată de terti Obligatiile fată de Art.1518 – (1) În executarea obligatiilor fată de creditorii societătii, fiecare creditorii societătii asociat va răspunde cu propriile sale bunuri proportional cu aportul său la patrimoniul social, însă numai dacă creditorul comun nu a putut fi îndestulat din bunurile comune ale asociatilor. (2) Creditorul personal al unui asociat, în măsura în care nu s-a putut îndestula din bunurile proprii ale acestuia, va putea cere, după caz, să se înapoieze sau să se despartă si să se atribuie debitorului său partea ce se cuvine acestuia din bunurile comune ale asociatilor, dispozitiile art.1522 rămânând aplicabile. Obligatiile Art.1519 - Administratorii sunt obligati ca, la încheierea de acte juridice cu administratorilor fată tertii, să-i informeze în modul potrivit despre existenta si continutul de terti contractului de societate. Sectiunea a 3-a Retragerea si excluderea din societate Retragerea din societate Art.1520 – Fiecare dintre asociati are dreptul, chiar dacă s-ar fi convenit altfel, să se retragă din societate, încunostintând despre aceasta pe ceilalti asociati într-un termen potrivit cu împrejurările. În cazul contractului cu durată determinată sau având un scop ce nu se poate înfăptui decât într-un anume timp, retragerea din societate se va putea face numai pentru motive temeinice. Legitimitatea si temeinicia acestora sunt lăsate la aprecierea judecătorului. Excluderea din societate Art.1521 – La cererea unui asociat, instanta judecătorească, pentru motive temeinice, poate hotărî excluderea din societate a oricăruia dintre asociati. Drepturile fostului Art.1522 – În cazul contractului cu durată determinată sau având un scop asociat asupra părtii ce care nu se poate înfăptui decât într-un anume timp, dacă înfăptuirea scopului i se cuvine societătii ar fi primejduită prin înapoierea sau prin desprinderea si atribuirea în natură a părtii care se cuvine celui care se retrage sau este exclus, acesta va avea dreptul numai la valoarea de înlocuire a acelei părti. Sectiunea a 4-a Încetarea contractului de societate Cazuri de încetare a Art.1523 – Societatea încetează prin: contractului de societate împlinirea termenului pentru care s-a încheiat contractul de societate; realizarea scopului societătii sau imposibilitatea realizării acestuia; declararea nulitătii contractului de societate; hotărârea tuturor asociatilor. Prelungirea tacită a Art.1524 – (1) Societatea constituită pe o durată determinată poate să fie contractului de societate continuată prin prelungirea termenului cu acordul expres al tuturor asociatilor. (2) Societatea este tacit prorogată atunci când, cu toate că s-a împlinit termenul convenit ori s-a realizat scopul societătii, asociatii continuă să efectueze operatii de felul acelora care făceau obiectul societătii. Prorogarea tacită este socotită făcută din an în an care se calculează de la termenulconvenit sau de la data realizării scopului. Încetarea contractului Art.1525 - (1) Când unul dintre asociati a promis să pună în comun de societate în cadrul proprietatea unui lucru, pierderea survenită înainte ca aportul să fi fost făcut, pieirii bunurile aduse ca desface societatea fată de toti asociatii. aport (2) Societatea se desface, de asemenea, în toate cazurile, prin pierderea lucrului, dacă numai folosinta a fost pusă în comun, iar proprietatea a rămas asociatului. (3) Societatea nu se desface însă prin pierderea bunului a cărui proprietate fusese adusă în societate. Alte cazuri de încetare a Art.1526 - În cazul în care contractul nu prevede altfel, societatea încetează contractului de societate si prin: moartea ori punerea sub interdictie a uneia dintre persoanele fizice asociate; încetarea calitătii de subiect de drept a uneia dintre persoanele juridice asociate; insolvabilitatea sau deschiderea procedurii lichidării judiciare fată de un asociat. Continuarea Art.1527 – În contractul de societate se poate stipula ca la moartea unui contractului în cazul asociat, societatea să continue de drept cu mostenitorii acestuia. mortii unui asociat Drepturile Art.1528 - Dacă s-a stipulat că, în cazurile prevăzute de art.1526, societatea mostenitorilor în cadrul va continua între ceilalti asociati, asociatul ori, după caz, mostenitorul său societătii nu are drept decât la partea sa ori a autorului său, după starea societătii, la data când evenimentul s-a produs. El nu participă la drepturile ulterioare decât în măsura în care acestea sunt urmarea necesară a operatiilor făcute înaintea acestui eveniment. Sectiunea a 5-a Lichidarea societătii Lichidarea societătii; Art.1529 – (1) Lichidarea se face, dacă nu s-a prevăzut altfel în contractul numirea si revocarea de societate sau prin conventie ulterioară, de toti asociatii sau de un lichidatorului lichidator numit de ei cu unanimitate. În caz de neîntelegere, lichidatorul este numit de instanta judecătorească, la cererea oricăruia dintre asociati. (2) Lichidatorul numit de asociati poate fi revocat de unanimitatea asociatilor. El poate fi, de asemenea, revocat pentru motive temeinice, la cererea oricărei persoane interesate, de instanta judecătorească. (3) Lichidatorul numit de instanta judecătorească nu poate fi revocat de asociati. (4) Când sunt mai multi lichidatori, hotărârile lor se iau cu majoritate absolută. Îndeplinirea obligatiilor Art.1530 – (1) Asociatii sau, după caz, lichidatorul sunt tinuti să plătească fată de creditorii creditorii societătii, să consemneze sumele necesare pentru plata creantelor societătii exigibile la o dată ulterioară, contestate sau care nu au fost înfătisate de creditori si să înapoieze cheltuielile ori avansurile făcute în interesul social de unii asociati. (2) După efectuarea acestor operatii, se înapoiază asociatilor aporturile lor. Înapoierea aporturilor Art.1531 – (1) Bunurile aduse în uzufruct sau în folosintă se înapoiază însi împărtirea natură. excedentului rămas în (2) În schimbul bunurilor aduse în proprietate, fiecare asociat are drept la o urma lichidării sumă egală cu valoarea lor, la data când s-a făcut aportul sau, dacă astfel s-a convenit, la data lichidării. (3) Pentru aportul bunurilor prevăzute la alin. (1) sau pentru aportul în muncă nu se datorează beneficiu, în afară de cazul în care s-a stipulat altfel. (4) Dacă rămâne un excedent, el se împarte între asociati, potrivit cu partea lor de câstig. Participarea asociatilor Art.1532 – Dacă activul net este neîndestulător pentru înapoierea în la pierderi întregime a aporturilor si pentru plata obligatiilor sociale, pierderea se suportă de asociati potrivit cu partea lor la pagubă. Alte dispozitii aplicabile Art.1533 – Regulile privitoare la împărtirea bunurilor proprietate comună se aplică, în mod corespunzător, si la împărtirea societătilor. Sectiunea a 6-a Dobândirea personalitătii juridice Dobândirea Art.1534 – Societatea poate dobândi personalitatea juridică în conditiile personalitătii juridice prevăzute în prezentul capitol. Clauzele contractului de Art.1535 – Contractul de societate va cuprinde: societate numele de familie si prenumele, locul si data nasterii, domiciliul si cetătenia asociatilor persoane fizice; denumirea si nationalitatea asociatilor persoane juridice; forma, denumirea – urmată obligatoriu de mentiunea: „societate civilă cu personalitate juridică”, sediul si durata societătii; obiectul de activitate. Societatea nu poate avea ca obiect de activitate exercitarea comertului; capitalul social subscris si cel vărsat, cu mentionarea aportului fiecărui asociat, în numerar sau în natură, valoarea aportului în natură si modul evaluării, precum si data la care se va vărsa integral capitalul social subscris; clauze referitoare la reprezentarea, conducerea, administrarea, controlul gestiunii si functionarea societătii. În lipsa unor asemenea clauze se vor aplica, în mod corespunzător, dispozitiile legale referitoare la societatea comercială în nume colectiv; partea fiecărui asociat la beneficii si pierderi; modul de dizolvare si lichidare a societătii. Înregistrarea Art.1536 – (1) Contractul de societate, împreună cu o cerere de contractului de societate înmatriculare, se înregistrează la oficiul registrului comertului în a cărui rază teritorială îsi va avea sediul societatea. (2) Cererea se semnează de persoana împuternicită de asociati cu îndeplinirea formalitătilor de constituire. Încheierea de Art.1537 – (1) Judecătorul delegat la oficiul registrului comertului, înmatriculare a constatând îndeplinirea cerintelor legale, va autoriza, prin încheiere, societătii pronuntată în termen de 5 zile de la îndeplinirea acestor cerinte, constituirea societătii si va dispune înmatricularea ei într-un registru anume rezervat acestor societăti, precum si publicarea încheierii în Monitorul Oficial. (2) Încheierea de înmatriculare este supusă numai recursului.(3) Termenul de recurs este de 15 zile de la data pronuntării încheierii. (4) Înmatricularea se efectuează în termen de 5 zile de la data la care încheierea judecătorească a devenit irevocabilă si numai dacă se prezintă dovada că s-a cerut publicarea ei în Monitorul Oficial. (5) Societatea dobândeste personalitate juridică pe data publicării încheierii de înmatriculare în Monitorul Oficial. Modificarea Art.1538 – (1) Contractul de societate poate fi modificat numai cu contractului de societate consimtământul tuturor asociatilor. (2) El devine opozabil tertilor prin publicarea actului modificator în Monitorul Oficial. Opozitia la încheierea Art.1539 – Orice persoană interesată poate face opozitie împotriva încheierii de înmatriculare de înmatriculare sau a actului modificator al contractului de societate, în termen de o lună de la data publicării acestora în Monitorul Oficial. Radierea societătii Art.1540 – Dacă instanta judecătorească constată că s-au încălcat cerintele legale de constituire si înmatriculare a societătii sau ordinea publică si bunele moravuri, va pronunta radierea societătii sau, după caz, nulitatea actului modificator. Art.1541 – Hotărârea pronuntată asupra opozitiei este supusă numai recursului. Capitolul VI Asocierea în participatiune Caracteristicile Art.1542 – (1) Prin contractul de asociere în participatiune, una dintre părti contractului de asociere acordă celeilalte o participare la beneficiile sau pierderile uneia sau mai multor operatiuni comerciale, în schimbul unor aporturi în numerar, în natură sau în muncă. Contractul de asociere în participatiune se dovedeste numai prin înscris. (2) În lipsa unei clauze exprese contrare în contractul de asociere, titularul operatiunii comerciale poate să-si asocieze si alte persoane. Natura juridică Art.1543 – (1) Asocierea în participatiune nu constituie o persoană juridică si nu are firmă socială. (2) În asocierea în participatiune numai titularul operatiunii comerciale dobândeste drepturi si se obligă în exercitiul comertului. Proprietatea bunurilor Art.1544 – (1) Participantii nu un nici un drept de proprietate asupra participantului bunurilor puse în asociere, chiar dacă au fost procurate de ei. (2) Cu toate acestea, în ceea ce priveste raporturile dintre ei, asociatii pot să stipuleze ca bunurile aduse să li se restituie, având dreptul la despăgubiri în cazul în care restituirea nu mai este posibilă. Administrarea Art.1545 – (1) Dreptul de administrare apartine titularului comertului care, societătii însă, îl va putea exercita si prin mijlocirea participantului sau participantilor, ca reprezentanti ai săi. (2) Contractul poate determina amestecul si controlul pe care participantii au dreptul să-l exercite în desfăsurarea operatiunilor comerciale la care sunt asociati. (3) În toate cazurile, participantul are dreptul să pretindă darea socotelilor lasfârsitul asocierii sau la încheierea fiecărui exercitiu anual, dacă asocierea durează mai mult de un an. Participantul poate verifica exactitatea acestor conturi, controlând registrele si documentele justificative. Pierderi. Beneficii Art.1546 – (1) Fiecare participant răspunde proportional si în limita aportului său de pierderile rezultate, având dreptul în aceeasi proportie la beneficiile realizate. (2) Se poate conveni ca participantul să nu participe la pierderi. Contul de profit si Art.1547 – (1) La încheierea fiecărui exercitiu anual, trebuie să se pierderi stabilească contul de profit si pierderi al asocierii în participatiune si să se pună la dispozitia participantului beneficiile ce i se cuvin. (2) Participantul nu este obligat să restituie beneficiile încasate în cazul în care asociatia a suferit, ulterior, pierderi. (3) În cazul în care aportul participantului s-a micsorat prin aceste pierderi, beneficiul anual nu se va distribui până se va reconstitui aportul. Lichidarea Art.1548 – (1) După dizolvarea asocierii, titularul trebuie să procedeze la lichidare si să plătească participantului în numerar ceea ce i se cuvine. (2) Titularul va trebui să termine afacerile în curs, la care este interesat si participantul, iar acesta va participa la beneficiile si pierderile rezultând din acestea. Capitolul VII Contractul de transport Sectiunea 1 Dispozitii generale Notiunea de contract de Art.1549 – (1) Prin contractul de transport de bunuri, cărăusul îsi ia obligatia transport de bunuri si să transporte si să pună la dispozitia destinatarului, în schimbul unui pret, la aceea de contract de locul de destinatie convenit, bunurile ce i-au fost predate în acest scop. transport de persoane Contractul se încheie în momentul când cărăusul a primit bunurile pentru transport. (2) Prin contractul de transport de persoane, cărăusul se obligă, în schimbul unui pret, să transporte pe călător la locul de destinatie convenit. Dovada contractului Art.1550 – Contractul de transport se dovedeste prin scrisoare de trăsură, recipisă de bagaje, foaie de parcurs, conosament ori un alt asemenea document de transport iar în cazul transportului de persoane, prin legitimatia de călătorie. Transportul în trafic Art.1551 – (1) Transportul de bunuri sau persoane este în trafic direct când direct urmează să se execute de doi sau mai multi cărăusi, în temeiul unui singur document de transport sau unei singure legitimatii de călătorie, întocmite pentru întregul parcurs. (2) Dacă transportul urmează să se execute cu mijloace de transport de acelasi fel, el este în trafic direct simplu, iar dacă urmează să se execute cu mijloace de transport diferite, el este în trafic direct combinat. (3) Cărăusii care urmează să participe la executarea unui transport în trafic direct sunt obligati să-si predea unul altuia, după caz, bunurile transportate sau bagajele ce le-au fost încredintate, împreună cu documentul de transport,fără interventia expeditorului sau a călătorului. Domeniu de aplicare Art.1552 – Prevederile prezentului capitol se aplică în cazul transportului postal, feroviar, rutier-auto, pe apele interne, fluvial, maritim sau aerian, numai în măsura în care, prin lege, aceste transporturi nu sunt reglementate altfel. Sectiunea a 2-a Contractul de transport de bunuri Documentul de Art.1553 – (1) La cererea cărăusului, expeditorul este obligat să îi predea, o transport dată cu bunurile de transportat, un document de transport, semnat de el, care să cuprindă următoarele: numele si domiciliul sau, după caz, denumirea si sediul expeditorului; denumirea si sediul cărăusului; numele si domiciliul sau, după caz, denumirea si sediul destinatarului; data si locul predării; natura, greutatea, cantitatea sau numărul bunurilor de transportat si, dacă acestea sunt ambalate, felul ambalajului, numărul si sigiliile sau mărcile puse pe acesta; pretul transportului, data si locul plătii, precum si persoana care trebuie să plătească; termenul în care trebuie executat transportul; determinarea de către expeditor a valorii bunurilor, când acestea sunt de valoare; documentele predate cărăusului pentru a fi alăturate documentului de transport; orice alte stipulatii convenite între părti. (2) Dacă pentru aducerea la îndeplinire a transportului sunt necesare documente vamale, sanitare, fiscale sau alte documente administrative, expeditorul trebuie să le predea cărăusului o dată cu bunurile de transportat. (3) Expeditorul răspunde fată de cărăus pentru toate pagubele pricinuite prin faptul că mentiunile prevăzute la alin.(1) au fost înscrise în documentul de transport în mod incomplet, inexact, neregulat sau în alte locuri decât cele prevăzute pentru fiecare. Duplicat. Adeverintă de Art.1554 – (1) Un exemplar al documentului de transport cu semnătura primire expeditorului rămâne la cărăus si însoteste bunurile de transportat până la destinatie; al doilea exemplar, denumit duplicat, cu semnătura cărăusului, trebuie să fie predat expeditorului. (2) În lipsa documentului de transport, cărăusul va elibera, la cererea expeditorului, o adeverintă de primire, semnată de el, cuprinzând mentiunile cerute pentru documentul de transport, precum si data primirii bunurilor de transportat. Documente de Art.1555 – În cazul în care expeditorul predă pentru transport mai multe transport diferite colete, cărăusul are dreptul să îi ceară acestuia scrisori de trăsură diferite. Documente de Art.1556 – (1) Documentul de transport poate fi la ordin sau la purtător. transport la ordin sau (2) În ambele cazuri, cărăusul este scutit de obligatia de înstiintare, cu la purtător exceptia cazului în care expeditorul a indicat în document un domiciliatar la locul de destinatie.Documentul de Art.1557 – (1) Proprietatea bunurilor care fac obiectul transportului se transport la ordin. transferă când scrisoarea de trăsură este la ordin, prin girul duplicatului Transmisibilitate documentului de transport. (2) Forma si efectele girurilor, anularea si înlocuirea documentului de transport sunt supuse dispozitiilor privitoare la cambie si biletul la ordin. (3) Ultimul giratar al unui sir neîntrerupt de giruri care este posesor al titlului este considerat proprietar. Debitorul care îsi îndeplineste obligatia rezultând din titlu este eliberat, numai dacă nu a există fraudă sau culpă gravă din partea sa. Ambalajul Art.1558 – Bunurile care au nevoie de ambalaj trebuie predate cărăusului într-un ambalaj corespunzător pentru asigurarea integritătii, ferindu-le de pierderi sau stricăciuni si împiedicându-le să producă pagube. Obligatiile Art.1559 – (1) Expeditorul trebuie să predea cărăusului bunurile de expeditorului la transportat în locul si potrivit conditiilor contractului sau obiceiului locului, predare răspunzând pentru daunele cauzate prin întârziere datorită culpei sale. (2) Dacă pentru executarea transportului sunt necesare documente vamale, fiscale sau din partea organelor de politie, expeditorul este obligat să le predea cărăusului, fiind răspunzător fată de acesta pentru pagubele care ar putea rezulta din lipsa, insuficienta sau neregularitatea lor. Neprevederea Art.1560 – Dacă termenul în care trebuie făcut transportul nu a fost termenului pentru determinat de părti, se va tine seama de obiceiul locului de plecare, iar în transport lipsa acestuia se va face potrivit împrejurărilor. Suspendarea Art.1561 – (1) Expeditorul poate suspenda transportul si cere restituirea transportului si contra- bunurilor sau predarea lor altei persoane decât aceleia arătate în documentul ordinul de transport, ori dispune cum va crede de cuviintă, fiind obligat să plătească cărăusului cheltuielile si daunele care sunt consecinta imediată a acestui contra-ordin. (2) Pentru a exercita dreptul de contra-ordin trebuie prezentat documentul de transport semnat de cărăus sau adeverinta de primire, dacă un asemenea document a fost eliberat; modificările ce decurg din contra-ordin trebuie înscrise în documentul de transport sau pe recipisă sub o nouă semnătură a cărăusului. (3) Dreptul la contra-ordin încetează din momentul în care destinatarul a cerut predarea bunurilor, potrivit art.1571. (4) Cărăusul răspunde pentru daunele produse prin executarea contra- ordinelor date cu încălcarea dispozitiilor prezentului articol. Împiedicări la Art.1562 – (1) În caz de împiedicare la transport, cărăusul are dreptul să executarea hotărască dacă în interesul expeditorului este preferabil să-i ceară transportului. instructiuni sau să transporte bunul la destinatie fără a-l consulta, modificând Consecinte itinerariul. În acest din urmă caz, dacă nu a fost o faptă ce-i este imputabilă, cărăusul are drept la pretul transportului, la taxele accesorii si la cheltuieli, pe ruta efectiv parcursă, precum si la un termen corespunzător de executare a transportului. (2) Dacă nu există o altă rută de transport sau dacă, din alte motive, continuarea transportului nu este posibilă, cărăusul va proceda potrivit instructiunilor date de expeditor prin documentul de transport, pentru cazul împiedicării la transport, iar în lipsa acestora sau dacă instructiunile nu pot fiexecutate, cărăusul va aduce fără întârziere împiedicarea la cunostinta expeditorului, cerându-i instructiuni. (3) Expeditorul înstiintat de ivirea împiedicării poate denunta contractul plătind cărăusului numai cheltuielile făcute de cărăus si pretul transportului în proportie cu parcursul efectuat. Modificări aduse de Art.1563 – (1) Dacă în termen de 5 zile de la trimiterea înstiintării prevăzute cărăus în art.1562 alin.(2) expeditorul nu dă, în conditiile legii speciale, instructiuni ce pot fi executate si nici nu le comunică denuntarea contractului, cărăusul poate să păstreze bunul în depozit sau îl poate depozita la un tert. În cazul în care depozitarea nu este posibilă ori bunul se poate strica sau valoarea acestuia nu poate acoperi pretul transportului, taxele accesorii si cheltuielile, cărăusul va valorifica bunul potrivit dispozitiilor legii. (2) Când bunul a fost vândut, pretul, după scăderea drepturilor bănesti ale cărăusului trebuie să fie pus la dispozitia expeditorului iar dacă pretul este mai mic decât drepturile bănesti ale cărăusului, expeditorul trebuie să plătească diferenta. (3) În cazul în care împiedicarea la transport a încetat înainte de sosirea instructiunilor expeditorului, bunul se transmite la destinatie, fără a se mai astepta aceste instructiuni, expeditorul fiind înstiintat despre aceasta fără întârziere. Dispozitii ulterioare: - Art.1564 – (1) Expeditorul are dreptul, prin dispozitie ulterioară scrisă, să exercitarea dreptului de retragă înainte de plecare bunul ce urma să fie transportat, să-l oprească în către expeditor cursul transportului, să amâne predarea lui către destinatar ori să dispună înapoierea lui la locul de plecare, să schimbe persoana destinatarului ori locul de destinatie sau să dispună o altă modificare a conditiilor de executare a transportului. (2) Expeditorul care a dat o dispozitie ulterioară este obligat să plătească cărăusului, după caz, pretul părtii efectuate din transport, taxele datorate si cheltuielile pricinuite prin executarea dispozitiei ulterioare, precum si să-l despăgubească de orice pagubă suferită. (3) Expeditorul nu poate da dispozitie ulterioară care să aibă ca efect divizarea transportului în afară de cazul când legea dispune altfel. Trecerea dreptului la Art.1565 – Dreptul expeditorului de a modifica contractul de transport se destinatar stinge de îndată ce destinatarul si-a manifestat vointa de a-si valorifica drepturile ce rezultă pentru el din contractul de transport potrivit art.1568 sau de îndată ce expeditorul a predat destinatarului duplicatul de pe documentul de transport. Din acel moment, dreptul de a modifica contractul de transport prin dispozitie ulterioară trece asupra destinatarului. Dreptul de refuz al Art.1566 – (1) Cărăusul, conformându-se dispozitiilor legii speciale, poate cărăusului refuza executarea dispozitiei ulterioare, înstiintând fără întârziere pe cel de la care ea emană, dacă executarea dispozitiei ar fi de natură să tulbure în mod grav bunul mers al exploatării ori dacă, în cazul schimbării locului de destinatie, sporul de taxe si cheltuieli nu ar fi garantat de valoarea bunului sau în alt fel. Dispozitiile art.1573 sunt aplicabile (2) Cărăusul are obligatia să înstiinteze si în cazul în care, la primirea dispozitiei, executarea acesteia nu mai este posibilă. Obligatia de predare de Art.1567 – (1) Cărăusul trebuie să pună bunurile transportate la dispozitia către cărăus a bunului destinatarului, în locul si la termenul indicate de contract sau de uzante, încătre destinatar lipsa prevederilor contractuale. (2) Dacă contractul sau uzantele nu dispun altfel, se prezumă că predarea trebuie să aibă loc la domiciliul destinatarului. (3) Dacă predarea trebuie să se facă în alt loc decât domiciliul destinatarului, cărăusul trebuie să îl înstiinteze pe acesta de sosirea bunurilor, imediat ce au ajuns la destinatie. Drepturile si obligatiile Art.1568 – (1) Destinatarul dobândeste drepturile ce-i revin fată de cărăus în destinatarului temeiul contractului de transport, din momentul când bunul transportat fiind ajuns la locul de destinatie sau termenul pentru ajungerea lui în acel loc fiind expirat, a cerut cărăusului predarea sau si-a manifestat în alt fel vointa de a- si valorifica aceste drepturi. (2) Tot astfel, si din acelasi moment, destinatarul îsi asumă fată de cărăus obligatiile ce-i revin în temeiul contractului de transport. (3) Dacă documentul de transport este la ordin sau la purtător, posesorul lui este obligat să înapoieze cărăusului duplicatul documentului la predarea mărfurilor. Pretul transportului; Art.1569 – (1) Pretul transportului, precum si taxele accesorii pentru taxe accesorii si alte serviciile prestate la locul de predare de către cărăus sunt datorate acestuia cheltuieli; penalităti de către expeditor si se plătesc o dată cu predarea bunului pentru transport, dacă prin lege sau contract nu se prevede altfel. (2) Taxele accesorii si cheltuielile datorate din cauze ivite în cursul transportului sau la locul de destinatie sunt în sarcina destinatarului care le va plăti la primirea bunului, împreună cu pretul transportului si taxele accesorii prevăzute la alin.(1), dacă acestea nu au fost plătite la predare. Constatarea stării Art.1570 – (1) La primirea bunurilor transportate, destinatarul are dreptul să bunului ceară să se constate, pe cheltuiala sa, identitatea, cantitatea si starea bunurilor transportate. (2) Dacă se va stabili existenta unor vicii, cheltuielile făcute sunt în sarcina cărăusului. (3) În lipsa conventiei contrare, viciile vor fi verificate potrivit dispozitiilor alin.(4)–(8) ale prezentului articol. (4) În caz de neîntelegere asupra calitătii sau stării unei mărfi, presedintele judecătoriei, la cererea uneia dintre părti, poate dispune constatarea acesteia de unul sau mai multi experti numiti din oficiu. (5) Prin aceeasi hotărâre se poate dispune sechestrarea mărfii sau depunerea ei într-un depozit public sau, în lipsă, într-un alt loc ce se va determina. (6) Dacă păstrarea mărfii ar putea aduce mari pagube sau ar ocaziona cheltuieli însemnate, se va putea dispune chiar vânzarea ei pe cheltuiala celui căruia îi apartine, în conditiile care se vor determina prin hotărâre. (7) Hotărârea de vânzare va trebui comunicată, înainte de punerea ei în executare, celeilalte părti sau reprezentantului său, dacă unul dintre acestia se află în localitate; în caz contrar, hotărârea va fi comunicată în termen de trei zile de la executarea ei. (8) Partea care nu s-a folosit de dispozitiile alin.(4)-(7) va trebui, în caz de contestatie, să stabilească atât identitatea mărfii, cât si viciile ei. Conditiile în care Art.1571 – (1) Destinatarul nu poate obtine predarea bunurilor transportate destinatarul poate înainte de a plăti cărăusului sumele datorate pe baza contractului de obtine predarea transport si rambursurile cu care expeditorul a grevat transportul. (2) În caz de neîntelegere asupra cuantumului sumelor datorate, dacădestinatarul plăteste suma pe care crede că o datorează si depune diferenta până la suma pretinsă de cărăus la Casa de Economii si Consemnatiuni, cărăusul este dator să-i predea bunurile. (3) Dacă documentul de transport este la ordin sau la purtător, cel care cere predarea trebuie să înapoieze cărăusului duplicatul documentului. Destinatarul nu e găsit Art.1572 – (1) Cărăusul trebuie să ceară de îndată instructiuni expeditorului sau refuză ridicarea dacă destinatarul nu poate fi găsit sau refuză ridicarea bunurilor ori se ivesc mărfii neîntelegeri între mai multi destinatari la predarea lor. (2) Expeditorul poate dispune de bunurile transportate potrivit art.1561, înapoind cărăusului daunele care sunt urmarea directă a împiedicării predării, în afară de dreptul cărăusului de a proceda la depozitarea sau vânzarea bunurilor transportate potrivit art.1562 sau, dacă este cazul, potrivit art.1573. (3) Dacă destinatarul, după ce a cerut predarea, întârzie să ridice bunurile sau dacă se ivesc neîntelegeri în ceea ce priveste primirea bunurilor transportate, cărăusul poate depozita bunurile transportate sau în cazul în care bunurile sunt perisabile, să le vândă potrivit art.1368, înstiintând în prealabil, în ambele cazuri, pe destinatar. (4) Dacă întârzierea în operatiunile de predare se datorează destinatarului, cărăusul poate cere despăgubiri. Dreptul de retentie al Art.1573 – (1) Cărăusul are asupra bunurilor transportate un drept de cărăusului retentie pentru toate creantele rezultând din contractul de transport, cu dreptul de a proceda la vânzarea lor, chiar dacă nu are titlu executoriu împotriva debitorului. (2) Dacă destinatarul a cerut să i se facă predarea bunurilor, cărăusul va exercita dreptul de retentie în conditiile legii. (3) Înstiintarea se va face expeditorului dacă bunurile nu au ajuns la destinatie sau dacă destinatarul nu poate fi găsit sau dacă sunt neîntelegeri între mai multi destinatari. (4) Cărăusul poate exercita dreptul de retentie si după predarea către destinatar a bunului transportat, dar numai timp de 24 de ore de la predare si numai dacă destinatarul a păstrat posesiunea bunului Predarea mărfii fără Art.1574 – (1) Cărăusul care predă bunurile fără a încasa de la destinatar încasarea sumelor sumele ce i se datorează lui, cărăusilor anteriori sau expeditorului ori fără a datorate pretinde depunerea sumei asupra căreia există neîntelegeri pierde dreptul de regres si răspunde fată de expeditor ti cărăusii anteriori pentru sumele ce li se cuveneau. (2) În toate cazurile, însă, cărăusul are actiune contra destinatarului, chiar dacă acesta a ridicat bunurile transportate. Răspunderea Art.1575 – Din momentul predării bunului pentru transport, până la primirea cărăusului pentru lui de către destinatar, cărăusul răspunde pentru prejudiciul cauzat prin pierderii si stricăciuni pierderea totală sau partială a bunului sau prin stricarea acestuia. Repararea pagubei Art.1576 – (1) Despăgubirea pentru pierdere trebuie să acopere valoarea reală a bunului transportat sau a părtii pierdute din acel bun. (2) În caz de stricare a bunului transportat, despăgubirea trebuie să acopere scăderea lui de valoare. (3) În toate cazurile, dacă prin lege specială întinderea despăgubirii este limitată, ea nu va putea depăsi această limită.(4) În afară de despăgubirile prevăzute la alin.(1)-(3), cărăusul va înapoia, în măsura pierderii sau scăderii de valoare, pretul transportului, taxele accesorii si orice cheltuieli privitoare la transport. (5) În cazul în care valoarea bunului a fost declarată la predare, despăgubirea se va socoti în raport de acea valoare. Dacă, însă, valoarea reală este mai mică, despăgubirea se va socoti în raport de această valoare. (6) Cărăusul răspunde pentru pierderea totală sau partială ori pentru stricăciunea titlurilor de valoare, a bijuteriilor sau a altor bunuri de un pret deosebit, numai dacă expeditorul a declarat cărăusului, înainte de începerea transportului, felul si valoarea acestor bunuri si numai în măsura valorii declarate. (7) În caz de pierdere sau stricăciune a bagajelor unui călător, predate cărăusului fără arătarea continutului, cuantumul despăgubirii se determină după împrejurări. (8) În cazul în care paguba se datorează intentiei sau culpei grave a cărăusului, acesta nu se va bucura de limitarea răspunderii prevăzută de prezentul articol, datorând despăgubirea integrală. Apărarea de Art.1577 – (1) Cărăusul este apărat de răspundere dacă pierderea totală sau răspundere partială sau stricăciunea s-a produs datorită: a) unor fapte în legătură cu încărcarea sau descărcarea bunului, dacă această operatie s-a efectuat de către expeditor sau destinatar; b) lipsei ori defectuozitătii ambalajului dacă, după aspectul exterior nu putea fi observată la primirea bunului pentru transport; c) expedierii sub o denumire necorespunzătoare, inexactă ori incompletă a unor bunuri excluse de la transport sau admise la transport numai sub anumite conditii, precum si a nerespectării de către expeditor a măsurilor de sigurantă prevăzute pentru aceste din urmă; d) unor cauze naturale inerente transportului în vehicule deschise, dacă potrivit dispozitiilor legii speciale sau contractului, bunul trebuie transportat astfel; e) naturii bunului transportat, dacă aceasta îl expune pierderii sau stricăciunii prin sfărâmare, spargere, ruginire, alterare interioară spontană si altele asemenea; f) pierderii de greutate, oricare ar fi distanta parcursă, dacă si în măsura în care bunul transportat este dintre acelea care prin natura lor suferă, obisnuit, prin simplul fapt al transportului, o asemenea pierdere; g) pericolului inerent al transportului de animale vii; h) faptului că prepusul expeditorului, care însoteste bunul în cursul transportului nu a luat măsurile necesare pentru a asigura conservarea bunului; i) oricărei alte împrejurări prevăzute prin lege specială. (2) Dacă se constată că pierderea sau stricăciunea a putut surveni din una dintre cauzele prevăzute în alin.(1), se consideră până la dovada contrară că paguba a fost produsă din acea cauză. (3) Cărăusul este, de asemenea, apărat de răspundere dacă dovedeste că pierderea totală sau partială ori stricăciunea s-au produs din pricina: a) unei alte fapte decât cele prevăzute în alin.(1), săvârsite cu intentie ori culpă de către expeditor sau destinatar, ori a instructiunilor date de către unul dintre acestia; b) fortei majore sau faptei unui tert pentru care cărăusul nu este tinut să răspundă.Răspunderea pentru Art.1578 – Cărăusul răspunde si pentru paguba pricinuită prin neefectuarea neefectuarea transportului sau prin depăsirea termenului de transport. transportului sau pentru întârziere Răspunderea pentru Art.1579 – Răspunderea cărăusului pentru încasarea rambursurilor cu care rambursuri si expeditorul a grevat transportul si pentru îndeplinirea operatiunilor vamale e formalităti vamale reglementată de dispozitiile privitoare la mandat. Cazuri de decădere Art.1580 – (1) În cazul în care cel îndreptătit primeste bunurile fără a face rezerve, nu se mai pot formula împotriva cărăusului, pretentiile izvorâte din pierderea partială sau stricarea bunurilor transportate ori din nerespectarea termenului de transport. (2) În cazul în care pierderea partială sau stricăciunea nu puteau fi descoperite la primirea bunului, cel îndreptătit va putea pretinde cărăusului despăgubire, chiar dacă bunul transportat a fost primit fără rezerve, însă numai dacă a adus pieirea sau stricăciunea la cunostinta cărăusului, de îndată ce a descoperit-o, însă nu mai târziu de 5 zile de la primirea bunului iar pentru bunurile perisabile si animale vii, nu mai târziu de 6 ore de la primirea acestora. (3) În caz de intentie sau culpă gravă a cărăusului, dispozitiile de mai sus privitoare la stingerea pretentiilor celui îndreptătit, precum si cele privitoare la termenul de înstiintare nu sunt aplicabile. Înlăturarea sau Art.1581 – (1) Este lovită de nulitate absolută clauza prin care se înlătură restrângerea sau se restrânge răspunderea cărăusului. răspunderii (2) Cu toate acestea, expeditorul îsi poate asuma riscul transportului în caz de lipsă sau defectuozitate a ambalajului, precum si în cazul când transportul urmează a se face în conditii speciale care măresc considerabil riscul pierderii sau stricăciunii bunului. Cărăusul care se obligă Art.1582 – Cărăusul care se angajează se transporte bunurile nu numai pe să transporte si pe liniile sale de exploatare ci si pe acelea ale altui cărăus, se prezumă că liniile altuia răspunde pentru transportul ce urmează a se face pe celelalte linii numai ca expeditor. Răspunderea Art.1583 – (1) În cazul transportului în trafic direct, fiecare dintre cărăusi cărăusului în cazul răspunde solidar pentru executarea contractului de transport, de la locul de transportului în trafic plecare până la cel de destinatie. direct (2) Între ei, fiecare dintre cărăusi contribuie la despăgubire în proportie cu partea ce-i revine din pretul transportului. Dacă, însă, paguba se datorează intentiei sau culpei unuia dintre cărăusi, întreaga despăgubire este în sarcina acestuia, iar dacă unul dintre ei dovedeste că faptul păgubitor n-a avut loc pe parcursul său, el nu este tinut să contribuie la despăgubire. Cărăusi succesivi Art.1584 – Cărăusii următori au dreptul să ceară a se mentiona pe documentul de transport sau într-un act separat, starea în care se află bunurile în momentul în care le sunt încredintate; în lipsa unei asemenea mentiuni, se prezumă că au primit bunurile în bună stare si conform cu documentul de transport. Dreptul de Art.1585 – (1) În transportul în trafic direct, cel din urmă cărăus reprezintă reprezentare pe ceilalti în ceea ce priveste încasarea sumelor datorate fiecăruia, în temeiulcontractului de transport, precum si cu privire la exercitarea drepturilor prevăzute la art.1573. (2) Când cărăusul nu îndeplineste aceste obligatii, este răspunzător fată de cărăusii precedenti pentru sumele datorate lor. Sectiunea a 3-a Contractul de transport de persoane si bagaje Obligatia de a Art.1586 – (1) Prin contractul de transport, cărăusul este obligat să aducă la transporta timp si nevătămat pe călător la locul de destinatie. El răspunde pentru moartea si orice vătămare a integritătii corporale sau a sănătătii călătorului. (2) Cărăusul poate refuza transportul sau îl poate accepta în anumite conditii, numai în cazurile prevăzute prin dispozitiile legii speciale. Obligatii ale părtilor Art.1587 – (1) În temeiul contractului de transport, cărăusul este obligat fată de călător: a) să-i pună la dispozitie un loc corespunzător legitimatiei sale de călătorie; b) să-i transporte copiii care călătoresc împreună cu el, fără plată sau cu tarif redus, în conditiile legii speciale; c) să-i transporte fără o altă plată bagajele sale în cantitatea si conditiile prevăzute prin dispozitiile legii speciale. (2) În timpul călătoriei, călătorul este obligat să se supună măsurilor luate potrivit dispozitiilor legale de angajatii cărăusului. Răspunderea Art.1588 – (1) Cărăusul este răspunzător pentru daunele imediate si directe cărăusului pentru rezultând din neexecutarea transportului, din executarea lui în alte conditii persoana transportată decât cele stabilite sau din întârzierea executării lui. Când, după împrejurări, din cauza întârzierii, contractul nu mai prezintă interes pentru călător, acesta îl poate denunta, cerând înapoierea pretului. (2) Cărăusul este apărat de răspundere dacă dovedeste că paguba se datorează intentiei sau culpei grave a călătorului, faptei unui tert pentru care cărăusul nu este tinut să răspundă sau fortei majore. (3) Este nulă orice clauză prin care se înlătură sau se restrânge răspunderea cărăusului. Răspunderea Art.1589 – (1) Pentru bagajele de mână pe care călătorul le ia cu sine, cărăusului pentru cărăusul răspunde numai dacă se dovedeste că pierderea sau stricăciunea se bagaje datorează intentiei sau culpei sale. (2) Despăgubirea pentru pierderea sau stricarea bagajelor se va stabili potrivit cu împrejurările, cu natura bagajelor, continutul lor normal si altele asemenea. Aceste dispozitii nu se vor aplica dacă bagajele au fost încredintate cărăusului iar valoarea acestora a fost declarată. (3) În măsura în care nu s-a prevăzut altfel potrivit prezentului articol, dispozitiile privitoare la transportul bunurilor se aplică în mod corespunzător si bagajelor, fără a deosebi după cum acestea au fost sau nu predate cărăusului. Răspunderea în cazului Art.1590 – (1) În caz de trafic direct, fiecare cărăus răspunde, în ceea ce transportului în trafic priveste moartea si integritatea corporală ori sănătatea călătorului, precum si direct în ceea ce priveste pierderea sau stricarea bagajelor ce călătorul a luat cu sine, numai pentru faptele păgubitoare întâmplate pe propriul său parcurs. (2) Pentru pierderea sau stricarea bagajelor ce au fost predate, fiecare dintrecărăusi este tinut să contribuie la despăgubire potrivit art.1573, care se aplică în mod corespunzător. (3) Răspunderea pentru întârziere sau întreruperea călătoriei are loc numai în măsura în care, la terminarea întregului parcurs, există întârziere. Cedarea drepturilor Art.1591 – Călătorul poate ceda drepturile sale ce izvorăsc din contractul de din contractul de transport înainte de începerea transportului, fără a fi obligat să înstiinteze pe transport cărăus, dacă contrariul nu rezultă din conventie sau din natura transportului. Răspunderea pentru Art.1592 – Dispozitiile art.1577 alin.(3) se aplică si transportului de faptele altora persoane. Capitolul VIII Contractul de mandat Sectiunea 1 Dispozitii generale §1. Despre natura si întinderea mandatului Notiune Art.1593 – (1) Mandatul este contractul prin care o parte, numită mandatar, se obligă să încheie unul sau mai multe acte juridice în numele si pe seama celeilalte părti, numită mandant. (2) Contractul prin care o persoană se obligă să presteze alte servicii decât săvârsirea unor acte juridice sau să îndeplinească lucrări, este supus dispozitiilor privitoare la mandat, dacă nu întruneste cerintele legii pentru a I se aplica dispozitiile privitoare la unul dintre contractele speciale prevăzute de lege. Remuneratia Art.1594 – În cazul în care mandatul este cu titlu oneros, remuneratia mandatarului mandatarului, dacă nu este determinată prin contract, se va stabili potrivit legii, obiceiului ori, în lipsă, după valoarea serviciilor prestate. Prezumtia de Art.1595 – (1) În lipsa unei stipulatii contrare, mandatarul îl reprezintă pe reprezentare mandant în actele pe care a fost împuternicit să le facă. (2) Dispozitiile referitoare la reprezentarea în contracte se aplică în mod corespunzător. Mandatul fără Art.1596 – Mandatarul care actionează în nume propriu îsi asumă obligatii reprezentare pentru sine, în urma actelor încheiate cu tertii, chiar dacă acestia aveau cunostintă despre mandat. Bunuri dobândite de Art.1597 – Mandantul poate cere predarea bunurilor mobile dobândite de mandatar în nume mandatar în temeiul actelor încheiate cu tertii, chiar dacă mandatul este fără propriu reprezentare. Drepturile creditorului Art.1598 – Creditorul mandatarului nu poate urmări bunurile dobândite de asupra bunurilor acesta în nume propriu dacă mandatul fără reprezentare are o dată certă mandatarului anterioară nasterii creantei. Forma mandatului Art.1599 – (1) Contractul de mandat poate fi încheiat în formă scrisă ori tacită. El poate rezulta, de asemenea, din chiar executarea lui de către mandatar când o acceptare prealabilă nu este cerută din partea acestuia.(2) Mandatul convenit pentru încheierea unui act juridic pentru care legea prevede o anumită formă, trebuie să respecte acea formă, sub sanctiunea aplicabilă în cazul actului însusi. Refuzul primirii Art.1600 – (1) Persoana căreia i s-a oferit un mandat privitor la afaceri care mandatului intră în exercitiul profesiei sale, în cazul în care nu doreste să-l primească, este obligat să comunice fără întârziere mandantului refuzul său, fiind răspunzător, în caz contrar, de pagubele ce le cauzează. (2) Dispozitia prevăzută la alin.(1) este aplicabilă si în cazul în care o persoană, desi s-a oferit, fie în mod public, fie în fata mandantului, să se ocupe de un anumit fel de afaceri, refuză să primească o ofertă de mandat având drept obiect o afacere de acel fel. Termenul mandatului Art.1601 – (1) Mandatul fără termen încetează la împlinirea unui termen de trei ani. (2) Când s-a prevăzut un termen, iar acesta este mai lung decât cel prevăzut de alin.(1), el se reduce de drept la acest din urmă termen. Întinderea mandatului Art.1602 – (1) Mandatul general autorizează pe mandatar să efectueze numai acte de conservare si de administrare. (2) Pentru a putea face acte de înstrăinare, de grevare sau tranzactii, pentru a se putea obliga prin cambii sau bilet la ordin ori pentru a intenta actiuni în justitie, este necesară o împuternicire expresă din partea mandantului. (3) Mandatul dat pentru o anumită afacere se întinde si asupra tuturor actelor necesare executării lui, chiar dacă nu sunt precizate în mod expres. Depăsirea mandatului Art.1603 – Actul juridic făcut cu depăsirea mandatului sau după ce acesta a încetat, îsi va produce efectele numai dacă cel în numele căruia a fost făcut îl ratifică. §2. Obligatiile mandatarului Executarea mandatului Art.1604 – (1) Mandatarul nu poate să depăsească limitele statornicite prin mandat. (2) Cu toate acestea, el poate deroga de la instructiunile primite dacă îi este imposibil să înstiinteze în prealabil pe mandant, iar împrejurările sunt de asa natură încât se poate prezuma că mandantul ar fi dat aprobarea. Mandatarul este, în acest caz, obligat să înstiinteze fără întârziere pe mandant cu privire la derogare. Diligenta mandatarului Art.1605 – (1) Mandatarul este tinut să execute mandatul cu diligenta unui bun proprietar. Dacă, însă, mandatul este cu titlu gratuit, el este obligat să îndeplinească mandatul cu grija pe care o arată în propriile afaceri. (2) Mandatarul este obligat să îl înstiinteze pe mandant despre împrejurările care, survenite încheierii mandatului, pot determina revocarea sau modificarea acestuia. Obligatia de a da Art.1606 – Orice mandatar este tinut să dea socoteală despre gestiunea sa si socoteală să remită mandantului tot ceea ce a primit în temeiul împuternicirii sale, chiar dacă ceea ce a primit nu ar fi fost datorat mandantului. Dobânzile la sumele Art.1607 - Mandatarul datorează dobânzi pentru sumele întrebuintate în datorate folosul său începând din ziua întrebuintării, iar pentru cele cu care a rămasdator, din ziua în care a fost pus în întârziere. Răspunderea pentru Art.1608 – În lipsa unei conventii contrare, mandatarul care actionează în obligatiile tertilor nume propriu nu răspunde fată de mandant cu privire la executarea obligatiilor asumate de persoanele cu care a contractat, cu exceptia cazului în care insolvabilitatea acestora i-a fost sau ar fi trebuit să îi fie cunoscută la data încheierii contractului. Pluralitatea de Art.1609 – Când mai multe persoane au acceptat împreună acelasi mandat, mandatari actele lor obligă pe mandant chiar dacă au fost făcute de una dintre ele, afară de cazul când s-a stipulat că vor lucra împreună. (2) În lipsă de stipulatie contrară, mandatarii nu sunt tinuti solidar fată de mandant decât dacă se obligă să lucreze împreună. Substituirea făcută de Art.1610 – (1) Mandatarul care, cu ocazia executării mandatului, îsi mandatar substituie o altă persoană, fără a fi fost autorizat de mandant, răspunde pentru actiunile persoanei substituite. (2) Dacă mandantul a autorizat substituirea fără indicarea persoanei, mandatarul răspunde pentru culpă în alegerea persoanei. (3) În toate cazurile, mandatarul răspunde cu privire la instructiunile date persoanei care l-a substituit. (4) Mandantul are actiune directă împotriva persoanei substituite mandatarului. Custodia bunurilor Art.1611 – (1) Mandatarul va asigura păstrarea bunurilor care îi sunt predate mandantului pentru mandant si va exercita drepturile acestuia fată de terti, dacă bunurile prezintă semne de deteriorare sau au ajuns cu întârziere. (2) În caz de urgentă, mandatarul poate proceda la vânzarea bunurilor cu diligenta unui bun proprietar. (3) În cazurile prevăzute la alin.(1) si (2) mandatarul trebuie să îl anunte de îndată pe mandant. (4) Dispozitiile prezentului articol se aplică si în cazul în care mandatarul refuză să primească mandatul, chiar dacă acesta intră în competenta sa profesională. §3. Obligatiile mandantului Sumele necesare Art.1612 – În lipsa unei conventii contrare, mandantul este obligat să asigure executării mandatului mandatarului sumele necesare executării mandatului si îndeplinirii obligatiilor pe care mandatarul, în acest scop, si le-a asumat în nume propriu. Cheltuielile si Art.1613 – Mandantul va restitui mandatarului sumele avansate, împreună remuneratia cu dobânzile legale aferente începând cu data avansării acestora, precum si mandatarului remuneratia convenită. Descărcarea Art.1614 – (1) Mandantul este obligat să execute obligatiile pe care mandatarului de mandatarul le-a contractat cu tertii în limitele mandatului său. obligatiile contractate (2) El nu răspunde fată de mandatar pentru actele care depăsesc limitele mandatului; el va răspunde, însă, pentru aceste acte dacă le ratifică, expres sau tacit, sau dacă, în momentul încheierii acestora, mandatarul nu avea cunostintă de încetarea mandatului său.Răspunderea Art.1615 – Mandantul este obligat să repare pagubele ce mandatarul, fără mandantului intentie sau culpă din parte-i, a suferit în executarea mandatului. Pluralitatea de Art.1616 – Când mandatul a fost dat de mai multe persoane pentru o afacere mandanti comună, fiecare dintre ele răspunde solidar fată de mandatar de toate efectele mandatului. Dreptul de retentie al Art.1617 – Pentru garantarea tuturor creantelor izvorâte din mandat, inclusiv mandatarului a avansurilor, cheltuielilor si dobânzilor, mandatarul are un drept de retentie asupra bunurilor mandantului care se găsesc în posesiunea sa ori de care poate să dispună în baza titlurilor pe care le detine. §4. Încetarea mandatului Moduri de încetare Art.1618 – Mandatul încetează: la expirarea termenului sau la îndeplinirea de către mandatar a actului pentru care a fost instituit; prin revocarea sa de către mandant; prin renuntarea mandatarului; la moartea, punerea sub interdictie sau incapacitatea, falimentul sau insolvabilitatea mandantului sau a mandatarului. Cu toate acestea, mandatul care are ca obiect îndeplinirea de acte cu privire la desfăsurarea unei afaceri nu încetează, dacă afacerea continuă, cu respectarea dreptului de renuntare al părtilor sau al mostenitorilor acestora. Revocarea mandatului Art.1619 – Mandantul poate oricând revoca mandatul, fiind obligat să plătească mandatarului eventualele cheltuieli avansate de acesta în scopul executării mandatului, precum si, dacă mandatul este cu titlu oneros, o parte corespunzătoare din remuneratia convenită. Numirea altui Art.1620 – Împuternicirea dată unui nou mandatar pentru aceeasi afacere mandatar revocă mandatul initial din ziua în care i-a fost notificată primului mandatar. Revocarea mandatului Art.1621 – Dacă mandatul a fost conferit de mai multe persoane, revocarea colectiv făcută numai de unul din mandanti nu îl descarcă pe mandatar fată de ceilalti mandanti, dar îl îndreptăteste să pretindă, dacă este cazul, despăgubiri de la autorul revocării. Renuntarea Art.1622 – (1) Mandatarul poate renunta oricând la mandat, notificând mandatarului mandantului renuntarea sa. (2) Mandatarul este dator să îl despăgubească pe mandant pentru prejudiciile ce le-ar suferi prin efectul renuntării, cu exceptia cazului când continuarea executării mandatului i-ar fi cauzat mandatarului însusi o pagubă însemnată, de neprevăzut la data acceptării mandatului. Moartea sau Art.1623 – În caz de deces sau incapacitate a mandantului, mandatarul care incapacitatea a început executarea mandatului trebuie să o continue numai atât timp cât mandantului întârzierea executării ar putea cauza o situatie gravă si ireversibilă. Necunoasterea cauzei Art.1624 –Tot ceea ce mandatarul a făcut, în numele mandantului, înainte de de încetare a a cunoaste sau de a fi putut cunoaste cauza de încetare a mandatului estemandatului socotit ca valabil făcut în executarea acestuia. Moartea sau Art.1625 – În caz de moarte a mandatarului, mostenitorii săi, dacă au avut incapacitatea cunostintă de mandat, trebuie să înstiinteze de îndată pe mandant si să ia în mandatarului interesul acestuia măsurile cerute de împrejurări. Încetarea mandatului Art.1626 – În lipsa unei conventii contrare, mandatul dat mai multor în caz de pluralitate de mandatari obligati să lucreze împreună încetează chiar si atunci când cauza mandatari încetării priveste numai pe unul dintre ei. Sectiunea a 2-a Contractul de comision Notiune Art.1627 – Contractul de comision este mandatul care are ca obiect achizitionarea sau vânzarea de bunuri pe socoteala comitentului si în numele comisionarului. Natura juridică a Art.1628 – (1) Comisionarul este obligat direct fată de persoana cu care a comisionului contractat. (2) Între comitent si terti nu există nici drepturi, nici obligatii. Cu toate acestea, comitentul poate exercita actiunile apartinând comisionarului, subrogându-se în drepturile acestuia. Vânzarea pe credit Art.1629 – Comisionarul care vinde pe credit este obligat să-l înstiinteze pe comitent, arătându-i persoana cumpărătorului si termenul acordat; în caz contrar, se presupune că operatiunile s-au făcut pe bani gata, proba contrară nefiind admisă. Transmiterea Art.1630 – În raporturile dintre comitent si comisionar sau creditorii proprietătii bunurilor acestuia, proprietatea bunurilor dobândite de comisionar pe socoteala comitentului trece direct la acesta din urmă chiar din momentul dobândirii. Îndepărtarea de la Art.1631 – (1) Comisionarul se poate îndepărta de la instructiunile primite instructiuni pentru executarea mandatului, când consideră că comitentul, cunoscând conditiile schimbate, si-ar fi dat aprobarea si nu este timp suficient pentru a cere si a obtine autorizarea sa prealabilă. (2) În afară de acest caz, orice operatiune a comisionarului, cu încălcarea sau depăsirea puterilor primite, rămâne în sarcina sa, dacă comitentul nu o ratifică; comisionarul poate fi obligat si la plata de daune–interese. Vânzarea de titluri de Art.1632 – (1) Când comisionarul este însărcinat să vândă sau să cumpere credit titluri de credit circulând în comert, devize sau mărfuri cotate la bursă ori având curs în târguri, dacă comitentul nu a dispus altfel, el însusi poate să-i procure la pretul cerut ca vânzător bunurile pe care trebuia să le cumpere sau să le retină pentru sine după pretul curent ca cumpărător, bunurile pe care trebuia să le vândă în contul comitentului. (2) Comisionarul care se comportă el însusi ca vânzător sau cumpărător, are dreptul la comision. (3) Dacă în cazurile mai sus arătate, comisionarul, după îndeplinirea însărcinării sale, nu face cunoscut comitentului persoana cu care a contractat, comitentul are dreptul să considere că vânzarea sau cumpărarea s-a făcut în contul său si să ceară de la comisionar executarea contractului.Revocarea comisionului Art.1633 – Comitentul poate revoca dispozitia dată comisionarului până în momentul în care acesta a încheiat afacerea. În acest caz, comisionarul are dreptul la o parte din remuneratie care se determină tinând cont de cheltuielile făcute până în acel moment cu privire la îndeplinirea comisionului. Răspunderea Art.1634 – (1) Comisionarul răspunde de îndeplinirea obligatiilor comisionarului persoanelor cu care a contractat. (2) În cazul în care comisionarul îsi ia această răspundere are dreptul la plata unui comision special numit “pentru garantie”, “pentru credit” sau altele asemănătoare, care în lipsă de conventiei va fi stabilit după obiceiul locului în care a fost executat contractul de comision. Sectiunea a 3-a Contractul de consignatie Notiune Art.1635 – Contractul de consignatie este mandatul prin care consignatarul, în schimbul unei remuneratii, se obligă să vândă, în nume propriu dar pe socoteala consignantului, un anumit bun mobil pe care acesta i l-a predat. Pretul de vânzare. Art.1636 – (1) Pretul la care bunul urmează să fie vândut, precum si Remuneratia remuneratia la care are dreptul consignatarul se stabilesc de părti, potrivit consignatarului dispozitiilor legii speciale. (2) În cazul în care consignatarul vinde bunul la un pret mai mare decât cel stabilit, diferenta se va cuveni consignantului. Dreptul de dispozitie al Art.1637 – (1) Consignantul păstrează dreptul de a dispune de bunul consignantului încredintat consignatarului. El îl poate relua oricând, chiar în cazul în care contractul a fost încheiat pe durată determinată. (2) În acest din urmă caz, precum si ori de câte ori contractul de consignatie nu se poate executa din cauze imputabile consignantului, consignatarul are dreptul la înapoierea tuturor cheltuielilor făcute pentru executarea contractului si, potrivit cu timpul cât bunul a stat în păstrarea sa, la o indemnizatie în conditiile prevăzute de legea specială. Vânzarea pe credit. Art.1638 – Consignatarul nu poate acorda termen de plată cumpărătorului Răspundere decât dacă prin contractul de consignatie i s-a acordat acest drept. În acest din urmă caz, ratele vor fi plătite consignatarului, care va răspunde fată de consignant solidar cu cumpărătorul pentru plata pretului. Sectiunea a 4-a Contractul de expeditie Notiune Art.1639 – Contractul de expeditie este mandatul prin care expeditorul se obligă să încheie în nume propriu si în contul comitentului, un contract de transport si să îndeplinească operatiunile accesorii. Revocarea ordinului de Art.1640 – (1) Comitentul poate revoca ordinul de expediere până în expeditie momentul când expeditorul a încheiat contractul de transport, înapoind acestuia cheltuielile făcute.(2) Din momentul încheierii contractului de transport, expeditorul este obligat să execute, la cererea comitentului, dreptul de contra-ordin admis în materie de transport. Obligatiile Art.1641 – (1) În alegerea traseului, mijloacelor si modalitătilor de transport expeditorului al mărfii, expeditorul va respecta instructiunile comitentului iar în lipsa acestora, va actiona în interesul destinatarului. (2) În cazul în care expeditorul ia asupra sa obligatia de îndeplinire a operatiunilor de predare a bunurilor la locul de destinatie, se prezumă că nu întelege să ia asupra sa o obligatie directă fată de destinatar. (3) Expeditorul nu are obligatia de a asigura bunurile decât dacă aceasta a fost stipulată în contract sau asigurarea este necesară potrivit uzantelor. (4) Premiile, bonusurile si avantajele din tarife obtinute de expeditor trebuie predate comitentului, în lipsa conventiei contrare. Răspunderea Art.1642 – (1) Expeditorul răspunde de pagubele ce s-ar produce bunurilor expeditorului dacă nu actionează cu diligenta unui bun comerciant la luarea în primire si păstrarea lor, la alegerea cărăusului si expeditorilor intermediari si, în general, la executarea expedierii. (2) Dacă fără motive temeinice expeditorul se abate de la modul de transport indicat de expeditor, răspunde si de accidentele datorate cazurilor fortuite, dacă nu dovedeste că pierderea sau vătămarea bunurilor ori întârzierea transportului s-ar fi întâmplat chiar dacă s-ar fi conformat instructiunilor primite. Dreptul expeditorului Art.1643 – (1) Expeditorul, în lipsa conventiei, are dreptul la un comision (la comision) pentru încheierea contractului de transport si la plata prestatiilor accesorii îndeplinite de el, după uzantele locului unde contractul de transport a fost încheiat, precum si la restituirea cheltuielilor făcute pe socoteala comitentului. (2) Comisionul, prestatiile accesorii si cheltuiala cuvenită expeditorului vor putea fi determinate global de la început. Transportul efectuat de Art.1644 – (1) Expeditorul poate efectua el însusi transportul, fie cu expeditor mijloacele sale proprii, fie cu ale altora, cu conditia de a înstiinta fără întârziere pe expeditor, cu exceptia conventiei contrare. (2) În acest caz, el ia asupra sa răspunderea cărăusului si are dreptul la pretul transportului, cu exceptia comisionului. Pretul transportului va fi calculat după tarifele legale sau uzuale în vigoare pentru mijlocul de transport întrebuintat, iar în lipsa acestora ca fi stabilit de instanta judecătorească. Prescriptie Art.1645 – Termenul de prescriptie al dreptului la actiune izvorând din contractul de expeditie este de un an socotit din ziua predării bunurilor la locul de destinatie sau din ziua în care ar fi trebui să se facă predarea lor, iar pentru actiunea referitoare la transporturile care încep sau se termină în afara Europei, termenul este de 18 luni. Capitolul IX Contractul de depozit Sectiunea 1 Despre depozitul obisnuit§ 1. Dispozitii generale Notiune Art.1646 – Depozitul este contractul prin care depozitarul primeste de la depunător un bun mobil, cu obligatia de a-l păstra si înapoia. Depozitul neregulat Art.1647 – Dacă depozitul are drept obiect o sumă de bani sau alte astfel de bunuri fungibile si, dacă depozitarul a fost autorizat să se servească de ele, contractul este socotit împrumut. Remuneratia Art.1648 – (1) Depozitarul poate cere o remuneratie dacă, din împrejurări, depozitarului nu reiese că a voit să lucreze fără plată. (2) Când remuneratia nu este stabilită prin contract, instanta judecătorească o va stabili după valoarea serviciilor prestate. Depozitul făcut unei Art.1649 – (1) Dacă depozitul a fost făcut unui depozitar minor sau pus sub persoane incapabile interdictie, deponentul poate revendica bunul depus atâta timp cât acesta se află în mâinile depozitarului incapabil. (2) Dacă restituirea în natură nu mai este posibilă, deponentul are dreptul de a cere valoarea bunului până la echivalentul celei cu care s-a îmbogătit persoana care a obtinut bunul. § 2. Obligatiile depozitarului Diligenta depozitarului Art.1650 – (1) Depozitarul este tinut să păzească bunul cu diligenta unui bun părinte de familie. (2) Dacă însă depozitul este gratuit, depozitarul răspunde numai în cazul în care nu a depus diligenta cerută pentru paza propriilor sale bunuri. Folosirea bunului Art.1651 – Depozitarul nu se poate servi de bunul încredintat lui fără învoirea expresă sau prezumată a deponentului. Modul executării Art.1652 – Depozitarul este obligat să schimbe locul si felul păstrării stabilite prin contract, dacă această schimbare este necesară pentru a feri bunul de pierdere sau stricăciune si atât de urgentă încât consimtământul deponentului nu ar putea fi asteptat. Încredintarea bunului Art.1653 – Depozitarul nu poate încredinta altuia păstrarea bunului, fără altuia consimtământul deponentului, afară numai dacă este silit de împrejurări să o facă. Încredintarea bunului Art.1654 – (1) Depozitarul îndreptătit să încredinteze păstrarea bunului unei altuia cu alte persoane, răspunde numai de alegerea acesteia sau de instructiunile ce i- consimtământul a dat, dacă a adus de îndată la cunostinta deponentului locul depozitului si deponentului numele persoanei care a primit bunul. (2) În cazul contrar, depozitarul răspunde de greseala sub-depozitarului ca de a sa proprie. (3) În toate cazurile, sub-depozitarul răspunde fată de depunător de greseala sa. Răspunderea pentru Art.1655 – Depozitarul care, fără a avea acest drept, a schimbat locul sau încredintarea bunului felul păstrării, sau s-a folosit de bunul depozitat sau l-a încredintat unei tertealtuia persoane, răspunde si de cazurile fortuite, afară numai dacă dovedeste că bunul pierea si dacă nu si-ar fi depăsit drepturile. Denuntarea depozitului Art.1656 – (1) Deponentul poate oricând reclama înapoierea bunului depozitat, chiar înăuntrul termenului convenit. (2) El este obligat însă să întoarcă depozitarului cheltuielile pe care acesta le-a făcut în considerarea acestui termen. (3) Depozitarul poate constrânge pe deponent să reia bunul, dacă sunt motive grave, chiar înaintea expirării termenului convenit. (4) Dacă nu s-a convenit un termen, depozitarul poate înapoia oricând bunul, fiind obligat la plata unor daune-interese, dacă a făcut-o la un timp nepotrivit. Restituirea bunului Art.1657 – (1) Dacă nu s-a convenit altfel, restituirea bunului trebuie să se facă la locul unde el trebuia păstrat. (2) Cheltuielile restituirii sunt în sarcina deponentului. Restituirea fructelor si Art.1658 – (1) Depozitarul este obligat să înapoieze fructele bunului dacă le- dobânzilor a perceput. (2) Depozitarul nu datorează dobândă pentru banii depozitati, decât din ziua când a fost pus în întârziere să-i restituie. Revendicarea sau Art.1659 – (1) Depozitarul este apărat de obligatia de a înapoia bunul, dacă rechizitionarea bunului acesta a fost revendicat de către proprietar sau de o altă persoană revendicat îndreptătită, sau dacă a fost rechizitionat de autoritatea publică, ori dacă i-a fost în alt mod ridicat sau a pierit prin caz fortuit. (2) Dacă în locul bunului care i-a fost ridicat sau care a fost distrus, depozitarul a primit o sumă de bani sau un alt bun echivalent, el este obligat să le predea deponentului. (3) Dacă descoperă că bunul a fost furat, precum si pe proprietarul bunului furat, el trebuie să denunte acestuia depozitul ce i s-a făcut si să-l someze a- l cere într-un termen determinat si îndestulător, fără încălcarea dispozitiilor penale. (4) Dacă cel căruia denuntarea a fost făcută întârzie să ceară bunul, depozitarul este valabil liberat prin predarea făcută aceluia de la care el l-a primit. (5) În toate cazurile, el este tinut, sub sanctiunea daunelor-interese, să denunte deponentului procesul care i-a fost intentat de revendicant, ordinul de rechizitie sau faptul care îl împiedică să înapoieze bunul. Obligatia Art.1660 – Dacă mostenitorul depozitarului a vândut cu bună credintă bunul, mostenitorului fără să fi stiut că este depozitat, el este tinut să înapoieze numai pretul depozitarului primit sau să cedeze deponentului actiunea sa împotriva cumpărătorului, dacă pretul nu i-a fost plătit. § 3. Obligatiile deponentului Restituirea cheltuielilor Art.1661 – (1) Deponentul este obligat să înapoieze depozitarului si repararea pagubelor cheltuielile pe care acesta le-a făcut pentru conservarea bunului. suferite de depozitar (2) Deponentul trebuie, de asemenea, să despăgubească pe depozitar de toate pierderile suferite prin depozitarea bunului, afară numai dacă depozitarul a primit bunul, cunoscând sau trebuind să cunoască natura sa primejdioasă.Plata remuneratiei Art.1662 – (1) Plata depozitarului, dacă nu s-a convenit altfel, se face la înapoierea bunului. (2) Dacă restituirea are loc înainte de termen, depozitarul are drept la partea din remuneratie convenită, corespunzătoare timpului cât a păstrat bunul. Sectiunea a 2-a Despre depozitul necesar Notiune Art.1663 – (1) Dacă bunul a fost încredintat unei persoane sub constrângerea unei întâmplări neprevăzute, care făcea cu neputintă alegerea persoanei depozitarului si întocmirea unui înscris constatator al contractului, depozitul este necesar. (2) Depozitul necesar poate fi dovedit prin orice mijloc de probă, oricare ar fi valoarea lui. Obligatiile Art.1664 – (1) Depozitarul nu poate refuza primirea bunului, decât în cazul depozitarului în care are un motiv serios pentru aceasta. (2) Depozitarul răspunde pentru pieirea bunului, în conditiile prevăzute pentru depozitul obisnuit. Sectiunea a 3-a Despre depozitul hotelier Răspunderea pentru Art.1665 – Hotelierul este răspunzător ca un depozitar, de prejudiciul cauzat bunurile aduse în hotel prin furtul, pierderea sau deteriorarea bunurilor personale aduse de client în hotel. Răspunderea limitată Art.1666 – Răspunderea hotelierului este limitată până la concurenta unei valori cu zece ori mai mare decât cea a pretului afisat pentru camera oferită spre închiriere clientului sau, dacă este vorba de bunuri pe care hotelierul le- a primit în depozit, până la concurenta unei valori cu cincizeci de ori mai mare decât valoarea acestui pret. Răspunderea nelimitată Art.1667 – În cazurile prevăzute de art.1666, răspunderea hotelierului este nelimitată: 1) dacă paguba se datorează culpei hotelierului, a persoanelor din familia sa care locuiesc împreună cu acesta, sau angajatilor hotelului; 2) dacă hotelierul a refuzat să primească bunurile clientului în depozit, afară numai dacă valoarea acestora era prea mare fată de standardul hotelului, sau, dacă, vreun alt motiv temeinic îl îndreptăteste să o facă. Limite de răspundere Art.1668 – Hotelierul nu răspunde atunci când deteriorarea, distrugerea sau pierderea/furtul bunurilor clientului este datorată: 1) clientului, persoanei care îl însoteste sau care se află sub supravegherea sa ori a vizitatorilor săi; 2) unui caz de fortă majoră; 3) naturii bunului. Obligatiile hotelierului Art.1669 – (1) Hotelierul este obligat să primească în depozit documente,bani sau alte obiecte de valoare apartinând clientilor săi. (2) Hotelierul nu poate refuza depozitul acestor bunuri decât în cazul în care, tinând cont de mărimea si conditiile de operare ale hotelului, acestea sunt excesiv de valoroase sau sunt incomode, sau periculoase. (3) Hotelierul poate, după examinarea bunurilor care îi sunt predate spre depozitare, să ceară depozitarea acestora într-un loc închis sau sigilat. (4) Hotelierul poate să examineze bunurilor care îi sunt predate spre depozitare si să ceară depozitarea acestora într-un loc închis sau sigilat. Prezumtia de absentă a Art.1670 – Hotelierul care pune la dispozitia clientilor săi, în camerele de depozitului hotel, o casă de valori, nu este presupus a fi acceptat depozitul bunurilor care vor fi depuse de clientii săi, în casa de valori. Interdictia limitării Art.1671 – Răspunderea hotelierului nu va putea fi suprimată sau micsorată răspunderii pe cale de afis sau prin alte clauze imprimate. Proba Art.1672 – Dovada introducerii bunurilor în hotel poate fi făcută prin martori, chiar dacă valoarea acestor bunuri este mai mare de echivalentul în lei a 250 EURO. Decăderea din dreptul Art.1673 – (1) Clientul este decăzut din dreptul la repararea pagubei suferite la repararea pagubei prin pierderea sau deteriorarea bunurilor pe care le-a adus el însusi sau care au fost aduse pentru el în hotel, dacă: 1) de îndată ce a cunoscut paguba, nu a înstiintat despre aceasta administratia hotelului; 2) dacă nu a exercitat dreptul la actiunea în reparare, în termen de 6 luni de la data când a fost săvârsită fapta păgubitoare. (2) Dispozitiile articolului de fată nu sunt aplicabile în privinta bunurilor pe care hotelierul le-a primit anume în depozit sau a refuzat fără motive temeinice să o facă. Dreptul la retentie Art.1674 – Hotelierul are un drept de retentie asupra lucrurilor si bagajelor clientului, cu exceptia documentelor personale si a bunurilor fără valoare de cumpărare, în cazul neplătii de către acesta a pretului camerei si a serviciilor hoteliere deja prestate. Valorificarea bunurilor Art.1675 – Hotelierul poate dispune de bunurile asupra cărora si-a manifestat dreptul de retentie, în cazul neplătii, în conformitate cu regulile aplicabile detinătorului unui bun încredintat si uitat. Limite de aplicare Art.1676 – Dispozitiile prezentei sectiuni nu se aplică pentru autovehicule, bunuri lăsate în acelasi loc sau animale vii. Stabilimente si localuri Art.1677 – (1) Dispozitiile prezentei sectiuni se aplică si în cazul asimilate persoanelor care detin sanatorii, localuri destinate spectacolelor publice, stabilimente balneare, pensiuni, restaurante, vagoane, cusete si altele asemănătoare. (2) Dispozitiile privitoare la răspunderea hotelierului sunt aplicabile si celor care, în mod obisnuit, închiriază camere mobilate, cu ziua sau luna. Capitolul X SechestrulNotiune Art.1678 – Contractul de sechestru este acela prin care unul sau mai multe lucruri mobile sau imobile, ori un fond de comert, sau un întreg patrimoniu, în privinta cărora există o contestatie sau relatii juridice nesigure sunt încredintate unui al treilea, cu obligatia de a le păzi si a le înapoia celui recunoscut ca titular al dreptului litigios sau nesigur. Obligatiile, drepturile si Art.1679 – Obligatiile, drepturile si puterile sechestrului sunt determinate de puterile sechestrului conventia părtilor; în lipsă se aplică regulile care urmează. Conservarea si Art.1680 – (1) Cel căruia i s-a încredintat sechestrul este tinut să păzească si înstrăinarea obiectului să conserve obiectul sechestrului cu diligenta unui depozitar. sechestrului (2) Dacă natura obiectului o cere, el este de asemenea tinut să facă acte de administrare, în acest caz aplicându-se regulile mandatului. (3) El va putea, de asemenea, dacă lucrul nu poate fi conservat sau dacă, pentru alt motiv, o asemenea măsură este vădit necesară, să-l înstrăineze cu autorizarea instantei judecătoresti. Descărcarea Art.1681 – (1) Persoana căreia i s-a încredintat sechestrul trebuie să sechestrului înapoieze lucrul celui desemnat de judecător sau, în lipsă, celui arătat prin acordul tuturor părtilor care au numit-o. (2) Până când contestatia va lua sfârsit, sau până când nesiguranta raporturilor juridice va înceta, cel căruia i s-a încredintat sechestrul nu va putea fi desărcinat, dacă părtile nu sunt de acord, decât prin încheiere judecătorească. Plata remuneratiei si a Art.1682 – Persoana căreia i s-a încredintat sechestrul are dreptul la o cheltuielilor sau remuneratie, afară de cazul când a renuntat la ea, precum si la înapoierea despăgubirilor cuvenite cheltuielilor si oricăror alte speze făcute pentru conservarea si administrarea sechestrului bunului sechestrat. Sechestrul judiciar Art.1683 – Sechestrul poate fi dispus de instantă; în acest caz se aplică prevederile Codului de procedură civilă si dispozitiile prezentului capitol care nu sunt incompatibile. Capitolul XI Contractul de împrumut Sectiunea 1 Dispozitii generale Felurile împrumutului Art.1684 – Împrumutul este de două feluri: împrumutul de folosintă, numit si comodat; împrumutul propriu-zis, numit si împrumut de consumatie. Promisiunea de a Art.1685 – Dacă prin lege nu se prevede altfel, conventia neurmată de împrumuta remiterea bunului către împrumutat nu valorează împrumut si oferă beneficiarului promisiunii numai dreptul la daune interese, dacă dovedeste un prejudiciu.Sectiunea a 2-a Comodatul Notiune Art.1686 – (1) Comodatul este contractul prin care una din părti remite celeilalte, cu titlu gratuit, un bun pentru a se servi de el un anumit timp sau pentru o anumită întrebuintare, cu obligatia de a-l restitui. (2) Comodatul este esentialmente gratuit. Dacă s-a convenit vreo plată, contractul este prezumat a fi o locatiune. Proprietatea bunului Art.1687 – Comodantul rămâne întotdeauna proprietarul bunului împrumutat. Obiectul comodatului Art.1688 – Orice bun, mobil sau imobil, care este în comert si care nu se consumă prin întrebuintare poate fi obiectul unui comodat. Obligatia Art.1689 – Comodatarul este tinut să păstreze bunul împrumutat ca un bun comodatarului proprietar. El nu poate să se servească de bun decât pentru întrebuintarea determinată de natura acestuia sau stabilită prin conventie, sub sanctiunea unor daune-interese, dacă este cazul. Pieirea bunului Art.1690 – În cazul în care se serveste de bun pentru o altă întrebuintare sau pentru o durată mai mare decât cea convenită, comodatarul răspunde de pieirea bunului chiar prin caz fortuit. Posibilitatea salvării Art.1691 – Comodatarul răspunde de pieirea bunului împrumutat si atunci bunului când pieirea se datorează unui caz fortuit de care comodatarul l-ar fi putut feri întrebuintând bunul său propriu sau când, neputând salva decât un singur bun, l-a preferat pe al său. Deteriorarea bunului Art.1692 – Dacă bunul se deteriorează prin simplul fapt al întrebuintării prin efectul pentru care a fost împrumutat si fără nici o greseală a comodatarului, acesta întrebuintării nu răspunde de deteriorare. Cheltuieli ordinare si Art.1693 - (1) Toate cheltuielile făcute cu bunul sunt în sarcina extraordinare comodatarului. (2) Cu toate acestea, dacă, în timpul duratei comodatului, comodatarul a fost nevoit să efectueze cheltuieli necesare pentru conservarea bunului, comodantul este dator să le restituie dacă, înstiintat în prealabil de comodatar, nu s-a opus la efectuarea lor ori dacă nu a putut fi înstiintat în timp util. (3) În nici un caz, comodatarul nu poate invoca dreptul de retentie. Pluralitatea de Art.1694 – Dacă mai multe persoane au luat împreună în împrumut acelasi comodatari bun, ele răspund solidar fată de comodant. Restituirea bunului Art.1695 – (1) Comodatarul este obligat să înapoieze bunul la împlinirea termenului convenit, sau, în lipsă de termen, după ce s-a folosit de bun potrivit conventiei. (2) Dacă termenul nu este convenit, iar contractul nu prevede întrebuintarea pentru care s-a împrumutat bunul, comodatarul este obligat să înapoieze bunul oricând la cererea comodantului. Restituirea Art.1696 – Dacă în cursul termenului convenit sau înainte de încetareaintempestivă anticipată folosirii bunului de către comodatar, potrivit contractului, comodantul are o nevoie urgentă de bun, neprevăzută la data încheierii contractului, el poate cere restituirea bunului. Moartea comodatarului Art.1697 – Când comodatul a fost încheiat exclusiv în considerarea persoanei comodatarului, iar acesta moare, comodantul poate cere, în toate cazurile, restituirea de îndată a bunului de către mostenitori. Răspunderea Art.1698 – Când bunul împrumutat are astfel de defecte încât ar putea cauza comodantului pagube celui ce se serveste de el, comodantul care le cunostea la data încheierii contractului datorează daune-interese dacă nu l-a prevenit pe comodatar. Sectiunea a 3-a Împrumutul de consumatie §1. Dispozitii comune Notiune. Feluri Art.1699 – (1) Împrumutul poate fi cu titlu gratuit sau, atunci când s-a prevăzut că se acordă cu dobândă, cu titlu oneros. (2) În lipsa unei clauze contrare, împrumutul se prezumă a fi cu titlu gratuit. (3) Împrumutul care are ca obiect o sumă de bani se prezumă a fi făcut cu titlu oneros. Transferul proprietătii Art.1700 – De la data remiterii bunului, împrumutatul devine proprietarul bunului. Termenul de restituire Art.1701 – Termenul de restituire se prezumă a fi stipulat în favoarea stabilit de părti ambelor părti, iar, dacă este cu titlu gratuit, numai în favoarea împrumutatului. Termenul de restituire Art.1702 – (1) Dacă nu a fost convenit un termen pentru restituire, el va fi stabilit de instantă stabilit de instantă, tinându-se seama, după împrejurări, de situatia părtilor, natura bunului si data împrumutului. (2) Dacă însă s-a stipulat că împrumutatul va plăti numai când va avea resursele necesare, instanta, constatând că împrumutatul le detine sau le putea obtine între timp, nu va putea acorda un termen de plată mai mare de 3 luni. Prescriptie Art.1703 – (1) Cererea pentru stabilirea termenului de plată se solutionează potrivit regulilor aplicabile ordonantei presedintiale. (2) În cazul prevăzut la art.1702 alin.(1), cererea este supusă prescriptiei, care începe să curgă de la data încheierii contractului. Restituirea Art.1704 – Dacă nu este posibil să se restituie bunuri de aceeasi natură, împrumutului calitate si în aceeasi cantitate, împrumutatul este obligat să plătească valoarea lor la data si locul unde restituirea trebuia să fie făcută. Răspunderea Art.1705 – (1) La împrumutul cu titlu oneros, împrumutătorul este împrumutătorului răspunzător de prejudiciul suferit de împrumutat din cauza viciilor bunurilor împrumutate. (2) Dacă împrumutul este cu titlu gratuit, împrumutătorul este răspunzătornumai în cazul în care, cunoscând viciile, nu le-a adus la cunostinta împrumutatului. §2. Despre împrumutul cu dobândă Domeniu de aplicare Art.1706 – (1) Împrumutatul datorează dobânzi numai dacă există o stipulatie în acest sens. (2) Dispozitiile ce reglementează împrumutul cu dobândă sunt aplicabile, în mod corespunzător, ori de câte ori, în temeiul unui contract, se naste si o obligatie de plată, cu termen, a unei sume de bani ori a altor bunuri de gen, în măsura în care nu există reguli particulare privind validitatea si executarea acelei obligatii. Modalităti ale dobânzii Art.1707 – Dobânda se poate stabili în bani ori în alte prestatii sub orice titlu sau denumire la care împrumutatul se obligă ca echivalent al folosintei capitalului. Nivelul dobânzii Art.1708 – (1) Când s-au stipulat dobânzi fără însă a se determina rata sau modalitatea de determinare, împrumutatul trebuie să plătească dobânda legală. (2) Dacă este superioară dobânzii legale, dobânda conventională trebuie să fie determinată prin înscris; în lipsă, se datorează numai dobânda legală. (3) Dobânda conventională nu poate depăsi dobânda legală cu mai mult de 50% pe an decât dacă împrumutul este acordat unui comerciant sau în vederea desfăsurării unei activităti cu scop patrimonial. Plata dobânzii Art.1709 – (1) O dată făcută dovada restituirii capitalului, este prezumată si plata dobânzii dacă nu se mentionează expres contrariul. (2) Plata anticipată a dobânzii nu se poate efectua decât pe cel mult 6 luni. Dacă rata dobânzii este determinabilă, eventualele surplusuri sau deficite sunt supuse compensării de la o rată la alta, pe toată durata împrumutului, cu exceptia ultimei rate care rămâne întotdeauna câstigată în întregime de împrumutător. Capitolul XII Renta pe viată si contractul de întretinere pe viată Sectiunea 1 Renta pe viată Notiune Art.1710 – Renta pe viată este obligatia de a efectua în folosul unei anumite persoane prestatii periodice, având drept obiect sume de bani sau alte bunuri fungibile, cât timp trăieste credirentierul, debirentierul sau o tertă persoană. Modurile de constituire Art.1711 – Renta pe viată poate fi constituită cu titlu oneros, în schimbul unui capital de orice natură, sau cu titlu gratuit, si este supusă, sub rezerva dispozitiilor capitolului de fată, regulilor proprii ale actului juridic de constituire. Constituirea în Art.1712 - Renta pe viată poate fi constituită asupra vietii mai multor favoarea mai multor persoane, putându-se stipula că, în cazul mortii uneia din ele, va trece asuprapersoane vietii celorlalte. Constituirea în Art.1713 – Este lovit de nulitate absolută contractul de rentă pe viată favoarea unei persoane constituită asupra vietii unei persoane care era moartă în ziua încheierii lui. decedate Constituirea în Art.1714 – (1) Nu produce, de asemenea, nici un efect contractul prin care s- favoarea unei persoane a constituit cu titlu oneros o rentă asupra vietii unei persoane care, la data afectate de o boală încheierii contractului, suferea de o boală din cauza căreia a murit în 60 de fatală zile de la această dată. (2) În acest caz, mostenitorii credirentierului pot cere restituirea capitalului. Rezolutiunea Art.1715 – Creditorul unei rente pe viată constituită cu titlu oneros poate contractului la cererea cere rezolutiunea contractului dacă debirentierul nu depune garantia promisă credirentierului în vederea executării obligatiei sale sau o diminuează. Neplata ratelor Art.1716 – (1) În caz de neîndeplinire a obligatiei de plată a ratelor scadente, scadente credirentierul nu poate să ceară decât sechestrul si vânzarea bunurilor debirentierului, până la concurenta unei sume suficiente spre a asigura plata rentei pentru viitor. (2) Suma va fi calculată pe baza unei expertize care va fi întocmită în conformitate cu metodologia de calcul aplicată în cazul asigurărilor de viată, tinându-se seama, printre altele, de ratele deja încasate de credirentier, de vârsta si de starea acestuia. Cheltuielile expertizei sunt suportate de debirentier. (3) După ce a fost obtinută în urma vânzării bunurilor debirentierului, suma se depune la Casa de Economii si Consemnatiuni si va fi plătită credirentierului cu respectarea ratelor ce fuseseră convenite prin contract. (4) Credirentierul nu poate, în nici un caz, să ceară rezolutiunea contractului. Orice stipulatie contrară este lovită de nulitate absolută. Irevocabilitatea Art.1717 – Debirentierul nu se poate libera de plata rentei oferind restituirea contractului capitalului si renuntând la restituirea ratelor plătite. El este tinut la plata rentei până la moartea persoanei sau persoanelor asupra vietii cărora a fost constituită, oricât de împovărătoare ar putea deveni prestarea rentei. Dobândirea rentei Art.1718 – (1) Credirentierul nu dobândeste renta decât în proportie cu numărul de zile trăite. (2) Cu toate acestea, dacă s-a convenit să se plătească în rate anticipate, el dobândeste fiecare rată din ziua în care plata urma să fie făcută. Insesizabilitatea rentei Art.1719 – Clauza de insesizabilitate este valabilă numai în contractul de rentă cu titlu gratuit. Sectiunea a 2-a Contractul de întretinere pe viată Notiune Art.1720 – Contractul de întretinere pe viată este acela prin care o parte se obligă să transmită celeilalte un bun în schimbul obligatiei de întretinere si de îngrijire pe tot timpul vietii sale. Forma contractului Art.1721 – Contractul de întretinere trebuie încheiat în formă autentică, sub sanctiunea nulitătii absolute.Caz de nulitate Art.1722 - Dispozitiile art.1714 sunt aplicabile si contractului de întretinere pe viată. Întinderea obligatiei de Art.1723 – (1) Întretinerea trebuie să fie potrivită cu valoarea bunului care a întretinere fost transmis debitorului întretinerii, tinându-se seama de elemente precum vârsta si sănătatea creditorului întretinerii. Dacă nu s-a convenit altfel, creditorul întretinerii va locui la acela care o datorează, dispozitiile dreptului de abitatie aplicându-se în mod corespunzător. (2) Întretinerea continuă a fi datorată în aceeasi măsură chiar dacă, în cursul executării contractului, bunul a pierit dintr-o cauză pentru care creditorul întretinerii nu este tinut să răspundă. (3) Întretinerea cuprinde, de asemenea, îngrijirile si cheltuielile necesare în caz de boală, precum si cheltuielile de înmormântare a creditorului întretinerii. (4) Debitorul întretinerii nu poate pretinde creditorului prestarea unor servicii. Caracterul incesibil si Art.1724 – Drepturile creditorului întretinerii nu pot fi cedate sau supuse insesizabil al urmăririi. întretinerii Drepturile tertilor Art.1725 – Obligatia de întretinere este supusă regulilor privind reductiunea vătămati prin stabilirea liberalitătilor excesive si actiunea revocatorie formulată de creditorii obligatiei de întretinere debitorului întretinerii. Revocarea contractului Art.1726 – (1) Contractul de întretinere pe viată este revocabil în folosul de întretinere persoanelor cărora debitorul întretinerii le datorează alimente în temeiul legii dacă, prin efectul contractului, el s-a lipsit de mijloacele trebuincioase pentru a îndeplini aceste obligatiuni. (2) Revocarea poate fi cerută chiar dacă n-a fost fraudă din partea debitorului întretinerii si indiferent de data încheierii contractului de întretinere. Înlocuirea întretinerii Art.1727 - Instanta judecătorească poate să înlocuiască, la cererea oricăreia prin rentă viageră dintre părti, fie chiar temporar, întretinerea în natură cu o rentă în bani de egală valoare, în cazul în care: prestarea sau primirea în natură a întretinerii ori locuirea împreună a creditorului si debitorului întretinerii nu mai poate continua din motive obiective; debitorul întretinerii moare. Stabilirea rentei în caz Art.1728 – Dacă prestarea sau primirea în natură a întretinerii ori locuirea de culpă a părtilor împreună a creditorului si debitorului întretinerii nu mai poate continua din vina părtilor, instanta va majora sau, după caz, diminua cuantumul rentei. Reguli aplicabile în Art.1729 – În toate cazurile în care întretinerea a fost înlocuită potrivit cazul înlocuirii art.1727 si art.1728, devin aplicabile dispozitiile care reglementează întretinerii prin rentă contractul de rentă viageră. Capitolul XIII Jocul si prinsoareaLipsa dreptului la Art.1730 – (1) Nu există drept la actiune pentru plata unei datorii de joc sau actiune pentru plata unei prinsori. (2) Cel care pierde nu poate să ceară restituirea sumei plătite de bunăvoie, în afară de cazul în care a existat fraudă, sau acesta este minor ori interzis judecătoresc. (3) Datoriile de joc nu vor putea constitui obiect de tranzactie, recunoastere de datorie, compensatie sau novatie. Competitiile sportive Art.1731 – (1) Dispozitiile art.1730 nu se aplică prinsorilor făcute între persoanele care iau ele însele parte la curse, la orice fel de jocuri sportive sau la jocuri menite să le pregătească la mânuirea armelor. (2) Cu toate acestea, dacă suma prinsorii pare prea mare, instanta o poate reduce sau poate chiar respinge actiunea. (3) În cazurile prevăzute de alin.(1), intermediarii legal autorizati să adune mize de la persoane ce nu iau parte la joc, nu pot invoca dispozitiile articolului precedent. Loteriile autorizate Art.1732 – Loteriile dau loc la actiune în justitie numai când au fost legal autorizate. Capitolul XIV Contractul de fideiusiune Sectiunea 1 Dispozitii generale Notiune Art.1733 – Fideiusiunea este contractul prin care fideiusorul se obligă fată de creditor să execute obligatia debitorului principal dacă acesta din urmă nu o execută. Forma contractului Art.1734 - (1) Fideiusiunea nu se prezumă; vointa de o garanta pentru altul trebuie să izvorască limpede din act. (2) Ea poate fi contractată fără stiinta si chiar împotriva vointei debitorului principal. Fideiusiunea pentru o Art.1735 - Fideiusiunea poate fi dată chiar pentru o datorie viitoare sau garantie viitoare sau conditională. conditională Valabilitatea Art.1736 – (1) Fideiusiunea nu poate exista decât pentru o obligatie valabilă. fideiusiunii (2) Cu toate acestea, este valabilă fideiusiunea obligatiunii contractate de un incapabil dacă fideiusorul cunostea incapacitatea. Fideiusiunea prestată Art.1737 - Fideiusiunea poate fi prestată pentru debitorul principal, ca si pentru un fideiusor pentru fideiusorul său. Limitele fideiusiunii Art.1738 - Fideiusiunea care depăseste ceea ce este datorat de debitorul principal sau care este contractată în conditii mai împovărătoare nu este valabilă decât în măsura obligatiunii principale. Întinderea fideiusiunii Art.1739 – (1) Fideiusiunea se întinde la toate accesoriile obligatieiprincipale. (2) Fideiusorul datorează cheltuielile avansate de creditor pentru promovarea actiunilor împotriva debitorului principal numai dacă creditorul a înstiintat în timp util pe fideiusor. Fideiusiunea asimilată Art.1740 - Mandatul dat unei persoane de a acorda un împrumut unui tert, în numele si pe socoteala mandatarului, valorează fideiusiune a unei îndatoriri viitoare. Obligatia de a da un Art.1741 - Debitorul obligat să dea un fideiusor trebuie să prezinte o fideiusor persoană capabilă de a se obliga, care să aibă bunuri îndestulătoare pentru a răspunde de obligatiune si care domiciliază în circumscriptia teritorială a curtii de apel unde fideiusiunea trebuie dată. Solvabilitatea Art.1742 – Solvabilitatea unui fideiusor se măsoară tinându-se seama numai fideiusorului de bunurile sale susceptibile de ipotecă, afară de cazul când afacerea în legătură cu care se garantează este comercială sau datoria este modică. Insolvabilitatea Art.1743 - Când, după perfectarea fideiusiunii, fideiusorul devine insolvabil, fideiusorului debitorul principal trebuie să dea un alt fideiusor, afară de cazul când fideiusorul a fost ales la cererea creditorului. Dreptul de optiune Art.1744 - Acela care este tinut în general să dea o garantie, poate, la alegerea sa, să dea o fideiusiune sau orice altă garantie, mobiliară ori imobiliară, cu conditia să fie îndestulătoare. Sectiunea a 2-a Efectele fideiusiunii § 1 Despre efectele fideiusiunii între creditor si fideiusor Obligatia fideiusorului Art.1745 – La scadenta obligatiei principale, dacă debitorul principal nu execută de bunăvoie, creditorul se poate îndrepta împotriva fideiusorului. Beneficiul de discutiune Art.1746 – (1) Cu toate acestea, dacă nu a renuntat la beneficiul de discutiune, fideiusorul poate pretinde creditorului să îl urmărească mai întâi pe debitorul principal. (2) În acest caz, fideiusorul trebuie să indice bunurile imobile ale debitorului principal asupra cărora se poate realiza executarea. Nu pot fi luate în considerare pentru invocarea beneficiului de discutiune: a) bunurile situate în afara circumscriptiei teritoriale a instantei unde trebuie să se facă plata; b) bunurile litigioase; c) bunurile ipotecate pentru garantarea aceleiasi obligatii, care nu mai sunt în posesiunea debitorului principal. (3) În lipsa unei stipulatii contrare, fideiusorul este tinut să avanseze cheltuielile necesare executării. Exceptii invocate de Art.1747- Fideiusorul poate opune creditorului toate exceptiile pe care le fideiusor poate ridica debitorul principal, cu exceptia celor derivând din incapacitate. Pluralitatea de Art.1748 – Când mai multe persoane au dat fideiusiune unui acelasi debitor fideiusori si pentru aceeasi datorie, fiecare din ele este obligată la întreaga datorie si vaputea fi urmărită ca atare în afară de cazul când invocă beneficiul de diviziune. Beneficiul de diviziune Art.1749 – (1) Prin efectul beneficiului de diviziune, fiecare fideiusor poate cere creditorului să îsi dividă mai întâi actiunea si să o reducă la partea fiecăruia. (2) Dacă vreunul dintre fideiusori era insolvabil atunci când unul dintre ei a obtinut diviziunea, acesta din urmă rămâne obligat proportional pentru această insolvabilitate; el nu răspunde însă pentru insolvabilitatea survenită după diviziune. Divizarea actiunii de Art.1750 - Dacă însă creditorul însusi a divizat actiunea sa, el nu mai poate creditor reveni asupra diviziunii, chiar dacă înainte de timpul când a făcut această diviziune ar fi existat fideiusori insolvabili. Răspunderea celui care Art.1751 – Cel care a dat fideiusiune fideiusorului debitorului principal nu a dat fideiusiune unui este obligat fată de creditor decât în cazul când debitorul principal si toti fideiusor fideiusorii săi sunt insolvabili ori sunt liberati prin efectul unor exceptii personale debitorului principal sau fideiusorilor săi. § 2 Despre efectele fideiusiunii între debitor si fideiusor Subrogarea Art.1752 - Fideiusorul care a plătit datoria este de drept subrogat în toate fideiusorului în drepturile pe care creditorul le avea împotriva debitorului. drepturile creditorului Dreptul de regres al Art.1753 – (1) Fideiusorul care a plătit are regres împotriva debitorului fideiusorului principal, chiar dacă fideiusiunea a fost dată fără stiinta acestuia. (2) Regresul are loc atât pentru capital, cât si pentru dobânzi si cheltuieli. Cu toate acestea, fideiusorul nu are regres decât pentru cheltuielile pe care le-a făcut după ce a denuntat debitorului principal actiunea îndreptată împotriva sa. (3) Fideiusorul are dreptul la dobânzi legale pentru tot ce a plătit din ziua când a notificat debitorului principal plata. Dacă, însă, este vorba despre o datorie producătoare de dobânzi, fideiusorul are drept la plata acestora, din ziua în care a plătit. (4) El are, de asemenea, dreptul la daune-interese. Regresul contra mai Art.1754 - Când pentru aceeasi datorie sunt mai multi debitori principali multor debitori care s-au obligat solidar, fideiusorul care a garantat pentru toti are împotriva principali oricăruia dintre ei actiune în restituire pentru tot ceea ce plătit. Limitele regresului Art.1755 - Dacă s-a obligat împotriva vointei debitorului principal, fideiusorul care a plătit nu poate folosi decât actiunile prevăzute de art.1752. Pierderea dreptului de Art.1756 – (1) Fideiusorul care a plătit nu are actiune împotriva debitorului regres principal dacă acesta, fiind notificat cu întârziere în privinta plătii făcute de fideiusor, a plătit la rândul său. (2) Debitorul nu poate opune fideiusorului exceptiile pe care le-ar fi putut opune creditorului în momentul plătii decât în următoarele cazuri: a) fideiusorul a plătit fără să fi fost urmărit de creditor si fără să fi anuntat în prealabil pe debitor;b) fideiusorul a plătit fiind urmărit si fără să fi introdus în cauză pe debitor. (3) În cazurile prevăzute la alin.(2), fideiusorul are actiune în restituire împotriva creditorului. Înstiintarea Art.1757 – (1) Debitorul care cunoaste existenta fideiusiunii este obligat să fideiusorului anunte de îndată pe fideiusor când plăteste creditorului. (2) Dacă o asemenea înstiintare nu a fost făcută, fideiusorul care plăteste creditorului fără să stie că acesta a fost plătit are actiune în restituire si împotriva debitorului. Obligatii ale debitorului Art.1758 – (1) Chiar fără a fi plătit creditorului, fideiusorul poate cere principal fată de debitorului principal daune-interese atunci când: fideiusor a) fideiusorul este chemat în judecată pentru a face plata; b) debitorul principal este în stare de faliment sau de insolvabilitate; c) debitorul principal s-a obligat să îl libereze pe fideiusor de fideiusiune într-un termen determinat; d) datoria a devenit exigibilă prin împlinirea termenului convenit pentru plată, iar fideiusorul a renuntat la beneficiul de discutiune; e) s-au împlinit 3 ani de la nasterea datoriei, atunci când nu este prevăzut termenul pentru executarea acesteia. § 3 Despre efectele fideiusiunii între mai multi fideiusori Regresul contra Art.1759 – (1) Când mai multe persoane au dat fideiusiune aceluiasi debitor celorlalti fideiusori si pentru aceeasi datorie, fideiusorul care a plătit datoria are regres împotriva celorlalti fideiusori pentru partea fiecăruia. (2) Regresul nu are loc decât dacă fideiusorul a plătit într-unul din cazurile arătate la art.1758. Sectiunea a 3-a Încetarea fideiusiunii Confuziunea Art.1760 - Confuziunea calitătilor de debitor principal si fideiusor, când devin mostenitori unul fată de celălalt, nu stinge actiunea creditorului nici împotriva debitorului principal, nici împotriva aceluia care a dat fideiusiune pentru fideiusor. Exceptiile fideiusorului Art.1761 - Fideiusorul poate opune creditorului toate exceptiile care apartin debitorului principal si care sunt intrinseci obligatiei garantate; el nu poate însă opune exceptiile care sunt pur personale debitorului. Liberarea fideiusorului Art.1762 - Fideiusorul este liberat atunci când subrogarea în drepturile prin fapta creditorului creditorului nu mai poate să aibă loc în folosul său din vina creditorului. Liberarea fideiusorului Art.1763 - Atunci când este dată în vederea acoperirii datoriilor viitoare ori pentru obligatiile nedeterminate sau pentru o perioadă nedeterminată, fideiusiunea poate viitoare sau înceta, prin notificarea făcută debitorului, a creditorului si celorlalti nedeterminate fideiusori, după trei ani dacă, între timp, creanta nu a devenit încă exigibilă. Stingerea obligatiei Art.1764 – Atunci când creditorul a primit de bunăvoie un imobil sau orice principale prin darea în alt lucru drept plată a datoriei principale, fideiusorul rămâne liberat chiarplată atunci când creditorul ar fi ulterior evins. Urmărirea debitorului Art.1765 – Fideiusiunea încetează în cazul în care creditorul nu a intentat principal actiune împotriva debitorului principal în trei luni de la împlinirea termenului prevăzut pentru plata datoriei garantate si nu a continuat cu diligentă această actiune. Moartea fideiusorului Art.1766 - Moartea fideiusorului pune capăt fideiusiunii, chiar dacă există stipulatie contrară. Capitolul XV Tranzactia Notiune Art.1767 – Tranzactia este contractul în temeiul căruia, prin formularea unor concesii ori rezerve reciproce, părtile previn nasterea unei contestatii, termină un proces început ori rezolvă dificultătile care survin în timpul executării unei hotărâri. Indivizibilitatea Art.1768 – Obiectul tranzactiei este indivizibil. obiectului Conditii de fond Art.1769 – (1) Pentru a tranzactiona, părtile trebuie să aibă deplina capacitate de a dispune de drepturile care formează obiectul contractului. (2) Tranzactia este nulă dacă asupra unor asemenea drepturi, prin natura lor sau printr-o dispozitie expresă a legii, părtile nu pot dispune. Forma tranzactiei Art.1770 – Tranzactia trebuie să fie constatată prin act scris, sub sanctiunea nulitătii absolute. Eroarea de drept Art.1771 - Tranzactia nu poate fi anulată pentru eroare de drept referitoare la chestiunile ce constituie obiectul controversei părtilor. Leziunea Art.1772 - Tranzactia nu poate fi desfiintată pentru cauză de leziune. Tranzactia întemeiată Art.1773 – (1) Este nulă tranzactia privitoare la un contract a cărui cauză de pe un titlu nul nulitate absolută era cunoscută de ambele părti. (2) În celelalte cazuri, anularea tranzactiei poate fi cerută doar de partea care nu cunostea nulitatea titlului. Tranzactia făcută pe Art.1774 - Tranzactia făcută pe baza unor documente dovedite în urmă ca baza unor documente false este lovită de nulitate absolută. false Descoperirea de Art.1775 - Dacă părtile au tranzactionat cu privire la obiectul litigiului, documente necunoscute descoperirea ulterioară de documente care le-au fost necunoscute nu reprezintă o cauză de nulitate a tranzactiei, cu exceptia cazului în care acestea au fost ascunse de una dintre părti sau, cu stiinta acesteia, de un tert. Tranzactia asupra unui Art.1776 - Tranzactia asupra unui proces este anulabilă în favoarea părtii proces terminat care nu a cunoscut că litigiul fusese solutionat printr-o hotărâre judecătorească intrată sub puterea lucrului judecat. Desfiintarea tranzactiei Art.1777 – (1) Tranzactia care, punând capăt unui proces început, esteconstatate prin constatată printr-o hotărâre judecătorească poate fi desfiintată prin actiune în hotărâre nulitate, cu observarea regulilor particulare din prezentul capitol, sau actiune judecătorească în rezolutiune ori reziliere, precum orice alt contract. (2) Hotărârea prin care s-a desfiintat tranzactia în cazul prevăzut la alin.(1) face ca hotărârea judecătorească prin care tranzactia fusese constatată să fie lipsită de orice efect. Capitolul XVI Conventia de arbitraj Notiune Art.1778 – Conventia de arbitraj este contractul prin care părtile se angajează să supună un litigiu existent sau eventual hotărârii unuia sau mai multor arbitri, în afara jurisdictiei unei instante. Conditii de fond Art.1779 – (1) Litigiile privind statutul si capacitatea persoanelor, litigiile de familie si cele având ca obiect drepturi de care părtile nu pot să dispună nu pot fi supuse arbitrajului. (2) Pot face obiectul unui arbitraj litigiile pentru solutionarea cărora sunt aplicabile reguli de ordine publică. Forma conventiei Art.1780 – Conventia de arbitraj trebuie să fie încheiată în scris. Conditia se consideră satisfăcută atunci când recurgerea la arbitraj a fost convenită prin schimb de corespondentă ori de acte procedurale, fiind presupusă ca atare de cel putin una din părti si necontestată de către cealaltă. Nulitatea conventiei Art.1781 – Clauza prin care se conferă uneia dintre părti un privilegiu cu privire la desemnarea arbitrilor este lovită de nulitate absolută. Autonomia clauzei Art.1782 – Conventia de arbitraj prevăzută în continutul unui contract este arbitrale considerată ca fiind distinctă de celelalte clauze ale contractului respectiv. Nulitatea contractului Art.1783 – Constatarea nulitătii contractului de către arbitri nu duce la care cuprinde clauza constatarea nulitătii conventiei de arbitraj. arbitrală Procedura arbitrală Art.1784 – Sub rezerva dispozitiilor de la care nu se poate deroga, procedura arbitrală este reglementată de părti, de organisme, legal constituite, ce îndeplinesc o asemenea activitate sau, în lipsă, prin Codul de procedură civilă. TITLUL VIII Despre privilegii si garantii reale CAPITOLUL I Dispozitii generale Obiectul reglementării Art.1785 – Prezentul titlu reglementează privilegiile precum si garantiile reale destinate să garanteze îndeplinirea unei obligatii patrimoniale. Garantia comună a Art.1786 – (1) Oricine este obligat personal este tinut să-si îndeplinească creditorilor obligatiile cu toate bunurile sale prezente si viitoare. Ele servesc dreptgarantie comună a creditorilor săi. (2) Sunt exceptate bunurile insesizabile si cele care fac obiectul unei diviziuni a patrimoniului autorizate de lege. Limitarea garantiei Art.1787 – Debitorul poate însă conveni cu creditorul său că va fi tinut să-si comune a creditorilor îndeplinească obligatiile numai cu anumite bunuri. Egalitatea creditorilor Art.1788 - În caz de concurs, pretul bunurilor debitorului se împarte între creditori, proportional cu valoarea creantei fiecăruia, afară de cazul când există între ei cauze legitime de preferintă. Clauzele de Art.1789 – (1) Conditiile cerute pentru validitatea clauzelor de insesizabilitate inalienabilitate se aplică în mod corespunzător clauzelor prin care se stipulează insesizabilitatea unui bun. (2) Toate bunurile care sunt, în conditiile legii, inalienabile sunt considerate insesizabile. (3) Pentru a fi opozabile tertilor, clauzele de insesizabilitate trebuie înscrise în registrele de publicitate mobiliară sau, după caz, imobiliară. Cauzele legitime de Art.1790 – (1) Cauzele legitime de preferintă sunt, în conditiile legii, preferintă privilegiile si garantiile reale. Extinderea garantiei Art.1791 – (1) Dacă bunul grevat a pierit ori a fost deteriorat, indemnizatia de asigurare sau, după caz, suma datorată cu titlu de despăgubire este afectată la plata creantelor privilegiate sau garantate, după rangul lor. (2) Sunt afectate plătii acelorasi creante sumele datorate în temeiul exproprierii pentru cauză de utilitate publică sau cu titlu de despăgubire pentru îngrădiri ale dreptului de proprietate stabilite prin lege. Procedura strămutării Art.1792 – (1) Sumele datorate cu titlu de indemnizatie de asigurare sau garantiei despăgubire pentru expropriere se consemnează într-un cont bancar purtător de dobânzi pe numele asiguratului sau, după caz, al expropriatului si la dispozitia creditorilor care si-au înscris garantia în registrele de publicitate. (2) Debitorul nu poate dispune de aceste sume până la stingerea tuturor creantelor garantate decât cu acordul tuturor creditorilor ipotecari ori privilegiati; el are însă dreptul să perceapă dobânzile. (3) În lipsa acordului părtilor, creditorii îsi pot satisface creantele numai potrivit dispozitiilor legale privitoare la executarea garantiilor reale. Optiunea Art.1793 – (1) Prin contractul de asigurare, asigurătorul poate să-si rezerve asigurătorului dreptul de a repara, reface sau înlocui bunul asigurat. (2) Asigurătorul va notifica intentia de a exercita acest drept creditorilor care si-au înscris garantia în registrele de publicitate. (3) Titularii creantelor garantate pot cere plata indemnizatiei de asigurare în termen de 30 de zile de la data primirii notificării. CAPITOLUL II Despre privilegii Sectiunea 1 Dispozitii comunePrivilegiul Art.1794 – (1) Privilegiul este preferinta acordată de lege unui creditor fată de alti creditori, în considerarea cauzei creantei sale. (2) Privilegiul este indivizibil. Obiectul creantelor Art.1795 – Privilegiile au ca obiect numai bunurile mobile; ele pot fi privilegiate generale sau speciale. Opozabilitatea Art.1796 – Dacă prin lege nu se dispune altfel, privilegiile sunt opozabile privilegiilor tertilor fără să fie necesară îndeplinirea vreunei formalităti de publicitate. Prioritatea privilegiilor Art.1797 – Privilegiul premerge garantia reală, creanta fără garantie reală (chirografară), precum si orice alt privilegiu căruia legea îi acordă un rang inferior, chiar dacă acestea ar fi fost constituite mai înainte. Egalitatea privilegiilor Art.1798 - Creditorii privilegiati care au acelasi rang au deopotrivă drept la de acelasi fel plată, proportional cu valoarea creantei fiecăruia. Prioritatea creantelor Art.1799 – (1) Creantele privilegiate ale statului sau ale unitătilor statului administrativ-teritoriale, precum si preferinta ce le este acordată sunt prevăzute în legi speciale. (2) Privilegiile statului si cele ale unitătilor administrativ-teritoriale nu afectează drepturile dobândite anterior de către terti. Declararea creantelor Art.1800 – (1) În termen de 15 zile de la începerea executării silite, potrivit statului legii, orice creditor poate cere statului sau unitătilor administrativ-teritoriale să declare creantele lor privilegiate. Această cerere va fi înscrisă în registrele de publicitate numai dacă se depune dovada notificării făcute organelor fiscale teritoriale. (2) În termen de 30 de zile de la notificare, statul sau unitatea administrativ- teritorială trebuie să declare si să înscrie valoarea creantei sale. (3) Nerespectarea obligatiei prevăzute la alin.(1) are ca efect pierderea preferintei în raport cu creditorii care au solicitat declaratia. Prioritatea fată de Art.1801 – Privilegiile reglementate în prezentul capitol precedă orice alte privilegiile din legi privilegii create, fără arătarea rangului, prin legi speciale. speciale Stingerea privilegiilor Art.1802 - În afara altor cazuri prevăzute de lege, privilegiile se sting o dată cu obligatia garantată. Sectiunea a 2-a Despre privilegiile generalePrivilegiile generale Art.1803 – Creantele privilegiate asupra tuturor bunurilor mobile sunt cele mai jos arătate si se exercită în ordinea următoare: cheltuielile de înmormântare a debitorului, în raport cu conditia si starea acestuia; creantele reprezentând salarii si alte sume asimilate acestora, pensiile, sumele cuvenite, potrivit legii, somerilor, ajutoarele pentru maternitate, pentru întretinerea si îngrijirea copiilor, pentru incapacitate temporară de muncă, prevenirea îmbolnăvirilor, refacerea sau întărirea sănătătii, ajutoarele de deces, acordate în cadrul asigurărilor sociale, precum si creantele reprezentând obligatia de reparare a prejudiciilor cauzate prin deces, vătămarea integritătii corporale sau a sănătătii; creantele rezultând din obligatii de întretinere, alocatii pentru copii sau obligatia de plată a altor sume periodice destinate asigurării mijloacelor de existentă; creantele statului sau ale unitătilor administrativ-teritoriale provenite din impozite, taxe si din alte obligatii fiscale stabilite potrivit legii, din contributii la bugetul asigurărilor sociale de stat sau la fondurile speciale; creantele creditorilor cu garantii reale în toate cazurile în care debitorul a ascuns ori a distrus bunul grevat. Extinderea privilegiului Art.1804 – Dacă nu sunt acoperite din valorificarea bunurilor mobile, creantele arătate în art.1803 vor fi reportate asupra pretului imobilelor debitorului, cu preferintă fată de creantele chirografare. Sectiunea a 3-a Despre privilegii speciale asupra anumitor bunuri mobile Privilegiile speciale Art.1805 – (1) Creantele privilegiate asupra anumitor mobile sunt cele mai jos arătate si, când poartă asupra aceluiasi bun, se exercită în ordinea următoare: creanta celui care exercită un drept de retentie însă numai pentru cheltuielile necesare si utile pe care acestea le-a făcut în legătură cu bunul; creanta vânzătorului neplătit pentru pretul bunului vândut unei persoane fizice, cu exceptia vânzării făcute de un profesionist în cursul obisnuit al activitătii sale. (2) Când cumpărătorul a vândut, la rândul său, bunul, privilegiul se va exercita asupra pretului încă neplătit de cel de-al doilea cumpărător, cu preferintă fată de privilegiul de care se bucură primul cumpărător. Stingerea privilegiilor Art.1806 - Privilegiul se stinge prin înstrăinarea ori transformarea bunului si speciale prin pieirea acestuia. Sectiunea a 4-a Despre concursul între privilegii si garantii reale asupra anumitor bunuri mobile Concursul privilegiilor Art.1807 – În caz de concurs între privilegii generale si privilegii speciale cu garantiile reale sau alte garantii reale asupra anumitor bunuri mobile, creantele garantate se vor executa în ordinea următoare: cheltuielile de înmormântare prevăzute de art.1803 pct.1; creantele privilegiate asupra unor bunuri mobile, prevăzute de art.1805; creantele creditorilor cu garantii reale mobiliare;celelalte creante prevăzute de art.1803, în ordinea acolo arătată. Sectiunea a 5-a Preluarea cheltuielilor de judecată Preluarea cheltuielilor Art.1808 – Cheltuielile de judecată, pentru măsuri asigurătorii sau de făcute în interesul executare silită, pentru conservarea bunurilor al căror pret se distribuie, comun al creditorilor precum si orice alte cheltuieli făcute în interesul comun al creditorilor se preiau din pretul bunurilor mobile sau imobile urmărite si trec înaintea tuturor creantelor în interesul cărora au fost făcute, fie ele chiar privilegiate sau ipotecare. CAPITOLUL III Despre garantiile reale Sectiunea 1 Dispozitii generale Garantia reală Art.1809 – (1) Garantia reală este un drept real asupra unui bun, mobil sau imobil afectat executării unei obligatii; ea dă creditorului dreptul de a urmări bunul, de a-l lua în posesiune sau în plată; de a-l vinde sau de a-l scoate la vânzare si, în acest din urmă caz, de a fi preferit la distribuirea pretului, potrivit rangului creantei sale. (2) Garantia reală este un accesoriu al creantei garantate. Indivizibilitatea Art.1810 - Garantiile reale sunt, prin natura lor, indivizibile si garantează garantiilor reale creanta până la plata integrală. Ele subzistă în întregime asupra tuturor bunurilor grevate, asupra fiecăruia dintre ele si asupra fiecărei părti din aceste bunuri, independent de divizibilitatea bunului si fără a tine seama de divizarea obligatiei. Opozabilitatea Art.1811 - Cu exceptia cazurilor prevăzute de lege, pentru a fi opozabile garantiilor reale tertilor, garantiile reale trebuie publicate potrivit dispozitiilor privitoare la mobiliare cartea funciară, în cazul garantiilor imobiliare si, în cazul garantiilor mobiliare, potrivit celor privitoare la Arhiva Electronică de Garantii Reale Mobiliare, denumită în continuare arhiva. Operatiuni asimilate Art.1812 – (1) Operatiunile care asigură, în mod direct sau indirect, garantiilor reale garantarea executării unei obligatii cu un bun, oricare ar fi natura sau denumirea lor, nu sunt opozabile tertilor care au dobândit drepturi asupra acelui bun decât dacă sunt înscrise în registrele de publicitate, potrivit regulilor stabilite pentru garantiile reale. (2) Sunt considerate astfel clauzele de inalienabilitate ori de insesizabilitate, clauzele de rezervă a proprietătii, ori pactele de răscumpărare. Sectiunea a 2-a Despre diversele feluri de garantii reale Constituirea garantiilor Art.1813 - Garantiile reale se constituie în conditiile si cu formalitătile cerute de lege.Garantii mobiliare sau Art.1814 - Garantiile reale pot fi mobiliare sau imobiliare, după cum poartă imobiliare asupra unor bunuri mobile ori imobile. Garantiile imobiliare Art.1815 - Garantia reală imobiliară se numeste ipotecă. Garantiile mobiliare Art.1816 - Garantiile reale mobiliare pot fi cu sau fără deposedare. (2) Garantia reală mobiliară cu deposedare se numeste gaj. Sectiunea a 3-a Despre obiectul si întinderea garantiei reale Obiectul garantiei reale Art.1817 – (1) Garantia reală grevează fie unul sau mai multe bunuri individual determinate, corporale sau necorporale, fie un ansamblu fluctuant de bunuri cuprinse într-o universalitate. (2) Garantia reală grevează, pe lângă capital, dobânzile pe care acesta le produce, precum si cheltuielile făcute în mod legitim cu recuperarea sau conservarea bunului. Bunurile ce nu pot fi Art.1818 – (1) Garantia reală nu poate avea ca obiect bunuri insesizabile. grevate (2) Ea nu poate greva nici mobilierul si nici obiectele casnice aflate în locuinta principală a debitorului care servesc gospodăriei si sunt necesare vietii acestuia. Garantia asupra nudei Art.1819 – Garantia reală constituită asupra nudei proprietăti nu se extinde proprietăti de drept asupra proprietătii depline la stingerea dezmembrămintelor. Garantia asupra Art.1820 – Garantia reală constituită asupra bunului altuia sau asupra unui bunurilor viitoare bun viitor nu grevează bunul decât din momentul în care debitorul dobândeste bunul ori acesta se realizează. Extinderea garantiei Art.1821 – (1) Garantia reală se întinde asupra tot ce se uneste prin accesiune cu bunul grevat. (2) Garantia reală subzistă asupra bunului mobil ce rezultă din transformarea bunului grevat si se extinde asupra celor ce rezultă din contopirea sau unirea bunului grevat cu alte bunuri. Cel care dobândeste prin accesiune bunul astfel creat este tinut de garantie. (3) Bunurile mobile grevate de o garantie reală si care sunt accesorii unui imobil, fără a fi însă incorporate în acesta si fără a-si pierde individualitatea, sunt socotite, în ce priveste executarea garantiei, a-si conserva caracterul mobiliar, cât timp garantia există. Garantia reală asupra Art.1822 – (1) Garantia reală ce grevează o universalitate de bunuri se universalitătilor de întinde de drept asupra tuturor bunurilor care intră în acea universalitate. bunuri (2) Garantia reală încetează de drept în privinta bunurilor care părăsesc universalitatea, fiind consumate, transformate ori înstrăinate în cursul obisnuit al activitătii unui profesionist. (3) Garantia reală se mentine asupra universalitătii de bunuri, chiar dacă bunurile cuprinse în ea au pierit, dacă debitorul le înlocuieste într-un interval rezonabil, tinând cont de cantitatea si natura bunurilor. Bunul individual Art.1823 – (1) Garantia reală ce poartă asupra unui bun individual determinat vândut în determinat înstrăinat în cursul obisnuit al activitătii unui profesionist secursul obisnuit al strămută de drept asupra bunului care îl înlocuieste. activitătii (2) Dacă însă, bunul înstrăinat nu este înlocuit de un alt bun, garantia reală se strămută asupra sumelor de bani ce provin din înstrăinare în măsura în care acestea pot fi identificate. În caz contrar, garantia reală se stinge. Garantia asupra unei Art.1824 – (1) Garantia reală care grevează o universalitate de creante nu se universalităti de extinde asupra noilor creante ale debitorului, când acestea rezultă din creante vânzarea celorlalte bunuri de către un tert în exercitarea drepturilor sale. (2) Ea nu se extinde, de asemenea, asupra creantelor ce rezultă din contractele de asigurare încheiate de debitor cu privire la celelalte bunuri ale sale. Garantia reală asupra Art.1825 – (1) Garantia reală asupra actiunilor, părtilor sociale sau a altor actiunilor titluri ale unei persoane juridice subzistă asupra actiunilor sau a celorlalte valori mobiliare primite ori emise în momentul cumpărării, răscumpărării, conversiei, anulării sau a oricărei transformări a actiunilor grevate, dacă înscrierea este reînnoită asupra valorilor mobiliare primite. (2) Creditorul garantat nu se poate opune, în virtutea garantiei sale, acestor transformări. Oferta reală de plată Art.1826 – Atunci când bunurile datorate creditorului fac obiectul unei oferte reale sau ale unei consemnări, instanta poate încuviinta, la cererea debitorului, ca garantia să se strămute în tot sau în parte asupra acestor bunuri. Garantia asupra cotei Art.1827 – (1) Garantia ce poartă asupra unei cote părti din bun se mentine părti dacă, prin partaj sau printr-un alt act declarativ ori constitutiv de drepturi, debitorul sau succesorul acestuia conservă vreun drept asupra unei părti materiale din bun. (2) Dacă debitorul sau succesorul său nu mai conservă nici un drept asupra bunului, garantia reală se strămută de drept asupra sumelor de bani ce i se cuvin. Sectiunea a 4-a Despre garantiile reale conventionale §.1 Despre debitor Conditii privitoare la Art.1828 - Garantia reală poate fi consimtită numai de proprietarul bunului, debitor capabil de a-l înstrăina. Reguli aplicabile Art.1829 - Referirile făcute la debitor se aplică în mod corespunzător cautiunii reale persoanei care, fără a fi personal obligată fată de creditor, garantează cu bunul său obligatia altuia. Garantia asupra Art.1830 - Cel care are asupra bunului grevat un drept anulabil ori afectat de drepturilor anulabile o conditie nu poate consimti decât o garantie supusă aceleiasi nulităti sau ori rezolubile conditii. Garantii constituite de Art.1831 – Debitorul, persoană fizică, nu poate consimti o garantie asupra persoane fizice universalitătii bunurilor sau o garantie deschisă decât în calitate de profesionist si în privinta bunurilor afectate acestei activităti.§.2 Despre obligatia garantată Obligatii ce pot fi Art.1832 – Garantia reală poate fi dată pentru a garanta îndeplinirea garantate obligatiilor de orice fel. Garantia constituită în Art.1833 – (1) Garantia dată pentru plata unei sume de bani e valabilă, chiar avans dacă, la momentul constituirii, debitorul nu a primit ori a primit doar în parte prestatia în considerarea căreia s-a obligat. (2) Dacă însă creditorul refuză să dea sumele pe care s-a angajat să le împrumute si în considerarea cărora garantia a fost constituită, debitorul poate obtine reducerea sau radierea garantiei, pe cheltuiala creditorului, plătindu-i sumele atunci datorate. Suma garantată Art.1834 – (1) Actul constitutiv trebuie să indice suma determinată pentru care garantia reală este consimtită, chiar si atunci când garantează executarea unor obligatii nedeterminate, nelichide sau eventuale. (2) Suma garantată este socotită determinată, chiar atunci când nivelul dobânzii stabilit prin act nu este fix, dacă se arată elementele necesare calculării ratei efective a dobânzii aplicabile sumei garantate. Sectiunea a 5-a Despre garantia reală imobiliară § 1. Dispozitii generale Constituirea ipotecii Art.1835 - Ipoteca se constituie prin înscriere în cartea funciară. Conditii de fond si de Art.1836 – (1) Actul constitutiv de ipotecă trebuie încheiat prin înscris formă autentic, sub sanctiunea nulitătii absolute. (2) El trebuie, de asemenea, să cuprindă mentiuni privind identificarea debitorului, izvorul, natura si întinderea obligatiei garantate, arătându-se în toate cazurile suma maximă pentru care a fost constituită ipoteca. Obiectul ipotecii Art.1837 – (1) Se pot ipoteca imobilele, dreptul de uzufruct asupra acestora, precum si dreptul de superficie. (2) Se socotesc imobiliare garantiile reale constituite asupra chiriilor, prezente si viitoare, produse de un imobil, precum si asupra indemnizatiilor plătite în temeiul unor contracte de asigurare ce acoperă aceste chirii. Ele se supun regulilor publicitătii imobiliare. Înscrierea ipotecii Art.1838 - Atunci când ipoteca poartă asupra unor bunuri viitoare, cum ar fi asupra bunurilor constructiile ce urmează a se edifica pe un anumit teren, dreptul de ipotecă viitoare nu poate fi intabulat, ci numai înscris provizoriu, în conditiile legii. Înscrierea ipotecii Art.1839 – Ipoteca se poate înscrie fie numai asupra unui corp funciar în asupra unui corp întregul său, fie numai asupra cotei-părti ideale care apartine unui funciar coproprietar. Extinderea ipotecii Art.1840 - Ipoteca se întinde, fără nici o altă formalitate de publicitate, asupra tuturor îmbunătătirilor si constructiilor, precum si asupra bunurilormobile accesorii imobilului ipotecat, chiar dacă acestea din urmă nu erau afectate exploatării imobilului la data constituirii ipotecii. Extinderea ipotecii Art.1841 – (1) Ipoteca ce grevează un imobil dat în locatiune cuprinde si asupra veniturilor veniturile acestuia care curg de la notificarea debitorului sau, după caz, de la imobilului deschiderea procedurii falimentului. (2) Acest drept nu este însă opozabil locatarilor decât din momentul când le-a fost notificată începerea executării silite, respectiv deschiderea procedurii falimentului. (3) Actele juridice încheiate de proprietar cu privire la veniturile neajunse la scadentă sau urmărirea acestora de alti creditori nu sunt opozabile creditorului ipotecar care a început executarea silită înainte ca veniturile să fi devenit exigibile. (4) După începerea urmăririi silite, ipoteca îsi întinde efectele si asupra fructelor imobilului ipotecat. Nulitatea interdictiei de Art.1842 – Clauza prin care se interzice debitorului să înstrăineze bunul înstrăinare ipotecat sau să îl greveze cu orice alte drepturi este lovită de nulitate absolută. Nulitatea antichrezei Art.1843 – Este, de asemenea, nulă clauza prin care creditorul ipotecar este autorizat ca, până la data începerii executării, să posede imobilul ipotecat sau să-si însusească fructele ori veniturile acestuia. Rangul dobânzilor, al Art.1844 – (1) Dobânzile, penalitătile si alte venituri anuale, rentele sau penalitătilor si al altor celelalte prestatii periodice datorate pe ultimii trei ani au rangul ipotecii. venituri Dacă urmărirea creantei ipotecare a fost notată în cartea funciară, creantele arătate care au ajuns la scadentă după notare vor avea rangul ipotecii. (2) Cheltuielile făcute de creditorul ipotecar cu plata primelor de asigurare datorate de proprietar sunt garantate cu acelasi rang ca si creanta. §.2 Despre efectele ipotecii fată de terti Dreptul de urmărire Art.1845 – (1) Creditorul ipotecar poate urmări imobilul în orice mână ar trece, fără a tine seama de drepturile reale constituite după înscrierea ipotecii. (2) Aceste drepturi se sting prin preluarea bunului în contul creantei sau prin vânzarea lui în conditiile prevăzute de lege numai dacă prejudiciază pe creditorii ipotecari înscrisi anterior. În cazul stingerii acestor drepturi, se poate pretinde echivalentul lor bănesc, cu preferintă chiar asupra ipotecilor cu dată posterioară constituirii drepturilor, însă numai în limita excedentului rezultat din executare. Obligatiile Art.1846 – (1) Dobânditorul imobilului ipotecat este tinut de toate datoriile dobânditorului ipotecare si se bucură de toate termenele de plată de care beneficiază si imobilului ipotecat debitorul. (2) Dacă dobânditorul nu plăteste, creditorul ipotecar poate începe urmărirea silită asupra imobilului, în conditiile legii. Drepturile reale Art.1847 – În cazul în care imobilul s-a preluat în contul creantei sau s-a anterioare ale adjudecat asupra unei terte persoane, drepturile reale principale pe care dobânditorului dobânditorul le avea asupra imobilului înainte de a dobândi dreptul deproprietate renasc, înscriindu-se în cartea funciară cu rangul lor originar. Dreptul de urmărire a Art.1848 – Dispozitiile prezentei sectiuni nu exclud dreptul creditorului debitorului ipotecar de a urmări pe debitor pentru plata creantei sale. Regresul Art.1849 – Tertul dobânditor care a plătit datoria ipotecară sau care a dobânditorului care a suportat executarea într-una din modalitătile prevăzute de lege, se poate stins creanta ipotecară întoarce împotriva autorului său pentru a fi despăgubit în conditiile dreptului comun. Sectiunea a 6-a Garantia reală mobiliară § 1. Garantia mobiliară fără deposedare Forma actului Art.1850 – Garantia reală mobiliară fără deposedare trebuie încheiată în constitutiv scris, sub sanctiunea nulitătii absolute. Descrierea bunului Art.1851 – (1) De asemenea, actul constitutiv trebuie să cuprindă o descriere suficient de detaliată a bunului grevat sau, când poartă asupra unei universalităti de bunuri mobile, să indice natura acelei universalităti. (2) Este, astfel, nulă garantia despre care este stipulat că poartă asupra tuturor bunurilor mobile, prezente si viitoare, ale debitorului. Garantia reală asupra Art.1852 – Garantia reală asupra unui bun reprezentat printr-un conosament titlurilor reprezentative sau printr-un alt titlu negociabil ori care grevează creante poate fi opusă celorlalti creditori ai debitorului, dacă este înscrisă în arhivă în termen de 15 zile de la data la care creditorul a executat propria prestatie. Înstrăinarea bunului în Art.1853 – Garantia reală încetează atunci când debitorul înstrăinează bunul cursul activitătii grevat în cursul obisnuit al activitătii sale profesionale. profesionale Înstrăinarea bunului în Art.1854 – (1) Dacă însă debitorul înstrăinează bunul grevat în afara afara cursului cursului obisnuit al activitătii sale profesionale, garantia se conservă prin activitătii profesionale înscrierea unui aviz de conservare a garantiei. (2) Creditorul trebuie să înscrie avizul în 15 zile din momentul în care a fost informat în scris despre transferul bunului si despre numele dobânditorului ori din momentul în care a încuviintat în scris transferul. În acelasi termen, creditorul este tinut să transmită dobânditorului o copie a avizului de conservare a garantiei. (3) Avizul trebuie să indice numele debitorului, al dobânditorului si să contină descrierea bunului grevat. Garantia acceptată de Art.1855 – Garantia reală acceptată de dobânditor poate fi înscrisă. dobânditor §2. Garantiile mobiliare cu deposedare I. Dispozitii generaleConstituirea gajului Art.1856 – (1) Gajul se constituie prin remiterea lucrului sau titlului către creditor sau, după caz, prin mentinerea posesiunii creditorului, cu consimtământul debitorului, în scopul garantării creantei. (2) Dacă titlul negociabil se transmite prin andosare sau prin traditiune, remiterea bunului către creditor are loc prin andosare sau, după caz, prin traditiune. Opozabilitatea gajului Art.1857 – (1) Gajul este opozabil tertilor prin faptul posesiunii lucrului sau al titlului de către creditor. (2) Gajul poate fi făcut opozabil si prin înscriere, dacă posesiunea nu a fost întreruptă. (3) Gajul asupra bunurilor reprezentate printr-un conosament sau printr-un alt titlu negociabil ori asupra creantelor este opozabil celorlalti creditori ai debitorului îndată ce creditorul a executat prestatia sa, dacă titlul îi este remis în zece zile. Posesiunea continuă Art.1858 – (1) Gajul există numai atâta timp cât posesiunea exercitată de creditor este continuă. (2) Posesiunea lucrului rămâne continuă chiar dacă exercitiul său este împiedicat, fără consimtământul creditorului, prin faptul unui tert sau chiar dacă exercitiul este întrerupt, temporar, prin remiterea lucrului sau a titlului către debitor sau către un tert pentru a-l evalua, repara, transforma ori ameliora. Posesiunea exercitată Art.1859 – Creditorul poate, cu acordul debitorului, exercita posesiunea sa printr-un tert prin intermediul unui tert, însă posesiunea exercitată de acesta nu asigură opozabilitatea gajului decât din momentul în care a primit înscrisul constatator al gajului. Revendicarea bunului Art.1860 – Creditorul gajist care este împiedicat să detină lucrul poate revendica bunul de la persoana care-l detine, afară numai dacă această împiedicare rezultă din exercitiul de către un alt creditor a drepturilor rezultând dintr-o garantie sau dintr-o procedură de executare silită. II. Despre drepturile si obligatiile creditorului gajist Conservarea bunului Art.1861 – Cât timp are posesiunea bunului grevat, creditorul gajist este tinut să facă, cu diligenta pe care un bun proprietar o are în administrarea bunurilor sale, toate actele necesare pentru conservarea bunului grevat. El nu îl poate, însă, folosi decât cu încuviintarea debitorului. Culegerea fructelor si Art.1862 – (1) Creditorul percepe fructele si veniturile bunului ipotecat. perceperea veniturilor (2) În lipsă de stipulatie contrară, creditorul predă debitorului fructele culese. El impută veniturile percepute mai întâi asupra cheltuielilor făcute, apoi asupra dobânzilor si. la urmă, asupra capitalului. Răscumpărarea Art.1863 – În cazul răscumpărării cu bani a actiunilor sau a altor titluri actiunilor participative la capitalul social al unei persoane juridice, creditorul este îndreptătit să impute pretul plătit potrivit regulilor privitoare la venituri. Pieirea bunului Art.1864 – Creditorul nu răspunde de pieirea bunului datorită fortei majore sau vechimii ori ca urmare a folosirii normale si autorizate a bunului.Cheltuielile de Art.1865 – Debitorul este tinut să restituie creditorului cheltuielile făcute cu conservare conservarea bunului. Restituirea bunului Art.1866 – (1) Debitorul nu poate cere restituirea bunului decât după ce si-a executat obligatia, afară numai dacă creditorul foloseste ori conservă bunul în mod abuziv. (2) Creditorul care este obligat să restituie bunul în temeiul unei hotărâri judecătoresti, pierde garantia. Indivizibilitatea gajului Art.1867 – (1) Mostenitorul debitorului care plăteste partea ce îi revenea din datorie nu poate cere partea sa din bunul grevat cât timp obligatia nu este plătită în întregime. (2) Mostenitorul creditorului gajist care primeste partea ce îi revenea din creantă nu poate remite bunul în dauna celorlalti mostenitori care nu au fost plătiti. §3. Dispozitii particulare privind garantiile reale mobiliare asupra creantelor I. Dispozitii generale Garantia asupra Art.1868 – Garantia reală ce grevează o creantă pe care debitorul o are creantelor împotriva unui tert, sau o universalitate de creante, se poate constitui cu sau fără deposedare. Opozabilitatea Art.1869 – (1) În toate cazurile, creditorul va putea exercita drepturile în garantiilor asupra contra debitorilor creantelor grevate numai după ce garantia le-a devenit creantelor opozabilă potrivit regulilor aplicabile cesiunii de creantă. (2) Garantia reală ce poartă asupra unei universalităti de creante trebuie înscrisă în arhivă chiar dacă s-a constituit prin remiterea titlurilor către creditor. (3) Garantia reală care grevează o creantă pe care debitorul o are împotriva unui tert si care este, la rândul său, garantată printr-o garantie reală, trebuie înscrisă în arhivă; creditorul este dator să remită debitorului creantei grevate o copie a avizului de garantie. Intentarea actiunilor Art.1870 - În toate cazurile, atât debitorul cât si creditorul pot intenta singuri împotriva debitorului actiuni împotriva debitorului creantei grevate, însă cu obligatia de a chema pe celălalt în cauză. II. Despre drepturile si obligatiile titularului unei garantii asupra creantelor Perceperea capitalului Art.1871 - Titularul unei garantii asupra unei creante percepe, la scadentă, si veniturilor de atât capitalul cât si veniturile pe care aceasta le produce. El dă debitorului creditor creantei grevate chitantă pentru sumele primite. Imputarea sumelor Art.1872 - În lipsă de stipulatie contrară creditorul impută sumele percepute percepute asupra creantei sale, chiar neajunsă la scadentă, potrivit regulilor stabilite pentru imputatia plătilor.Perceperea capitalului Art.1873 – (1) Prin actul constitutiv al garantiei, titularul garantiei poate si veniturilor de către încuviinta ca debitorul să perceapă, la scadentă, restituirile de capital si debitor dobânzile cuvenite în temeiul creantei grevate. (2) Titularul garantiei poate, în orice moment, retrage încuviintarea dată cu îndatorirea de a notifica avizul de retragere atât debitorului său cât si debitorului creantei grevate. Avizul de retragere trebuie înscris. Denuntarea neregulilor Art.1874 - Titularul garantiei nu este tinut, el însusi, să recupereze în justitie plătii sumele neplătite de debitorul creantei grevate. El este însă dator să-l informeze, într-un termen rezonabil, pe debitorul său cu privire la orice nereguli la plata sumelor datorate. Remiterea sumelor Art.1875 – Titularul garantiei este obligat să remită debitorului sumele excedentare încasate si care depăsesc cuantumul creantei sale, al dobânzilor si cheltuielilor. Orice stipulatie contrară este considerată nescrisă. Sectiunea a 7-a Garantiile reale deschise Garantia deschisă Art.1876 – (1) Este considerată deschisă garantia ale cărei efecte sunt suspendate până când, ca urmare a încălcării obligatiilor debitorului, creditorul îi notifică acestuia încălcarea obligatiilor si închiderea garantiei. (2) Caracterul deschis al garantiei reale trebuie stipulat expres în act. Înscrierea garantiei Art.1877 – Pentru a-si produce efectele, garantia deschisă trebuie să fie deschise înscrisă. Atunci când poartă asupra unor bunuri imobile, garantia trebuie înscrisă pentru fiecare din acestea. Opozabilitatea Art.1878 – (1) Garantia deschisă este opozabilă tertilor numai după garantiei deschise înscrierea avizului de închidere. (2) Conditiile sau restrictiile stipulate în actul constitutiv în privinta dreptului debitorului de a înstrăina, de a constitui garantii sau de a dispune de bunurile grevate, au efect între părti chiar înaintea închiderii garantiei. Garantia deschisă Art.1879 – (1) Garantia deschisă ce poartă asupra mai multor creante îsi asupra mai multor produce efectele, în privinta debitorilor creantelor grevate, numai din creante momentul înscrierii avizului de închidere, cu conditia ca acesta să fie publicat într-un ziar de largă circulatie în localitatea în care debitorul îsi are domiciliul sau sediul. (2) Avizul nu trebuie publicat dacă garantia si avizul de închidere devin opozabile debitorilor creantelor grevate, potrivit regulilor aplicabile cesiunilor de creantă. Efectele închiderii Art.1880 – (1) Prin comunicarea notificării de închidere, garantia deschisă capătă efectele unei garantii reale mobiliare ori imobiliare asupra drepturilor pe care debitorul le are la momentul închiderii asupra bunurilor grevate. Când garantia deschisă poartă asupra unei universalităti, efectele ei se întind si asupra bunurilor dobândite de debitor ulterior închiderii. (2) Vânzarea fondului de comert, fuziunea, divizarea sau reorganizarea întreprinderii nu este opozabilă titularului unei garantii deschise ce poartă asupra acesteia.(3) Titularul unei garantii deschise asupra unei universalităti de bunuri poate dobândi posesiunea bunurilor grevate, pentru a le administra, cu preferintă fată de orice alt creditor care si-a înscris garantia ulterior înscrierii garantiei deschise. Închiderea simultană a Art.1881 - Atunci când există mai multe garantii deschise asupra aceluiasi garantiilor bun, închiderea uneia dintre ele permite celorlalti creditori să înscrie avize de închidere a garantiei, chiar fără ca debitorul să-si fi încălcat obligatiile. Radierea avizului de Art.1882 – (1) Creditorul va cere radierea avizului de închidere, când închidere încălcarea obligatiilor este remediată. (2) Efectele închiderii garantiei încetează din momentul radierii, iar efectele garantiei se suspendă. Sectiunea a 8-a Despre garantiile reale legale Garantiile reale legale Art.1883 – În afara altor cazuri prevăzute de lege, beneficiază de garantie reală legală: statul si unitătile administrativ-teritoriale, pentru garantarea impozitelor, taxelor si a altor obligatii fiscale, în cazurile anume prevăzute de lege. 2. vânzătorul, asupra bunului vândut, pentru pretul datorat; Această dispozitie este aplicabilă si în cazul schimbului cu sultă sau al dării în plată cu sultă în folosul celui care înstrăinează, pentru plata sultei datorate; 3. cel care a împrumutat o sumă de bani pentru dobândirea unui imobil, pentru restituirea împrumutului; 4. cel care a înstrăinat un imobil în schimbul întretinerii, asupra imobilului înstrăinat, pentru plata rentei în bani corespunzătoare întretinerii neexecutate. Dreptul de proprietate al debitorului întretinerii nu se va înscrie în cartea funciară decât o dată cu această ipotecă; 5. coproprietarii, pentru plata sultelor sau a pretului datorat de coproprietarul adjudecatar al imobilului, ori pentru garantarea creantei rezultând din evictiune, asupra imobilelor ce au revenit coproprietarului tinut de o atare obligatie; 6. arhitectii, antreprenorii, lucrătorii si furnizorii de materiale care au convenit cu proprietarul să edifice, să reconstruiască sau să repare un imobil, asupra imobilului, pentru garantarea sumelor datorate acestora, însă numai în limita sporului de valoare realizat; 7. legatarii cu titlu particular, asupra imobilelor din mostenire cuvenite celui obligat la executarea legatului, pentru plata acestuia; 8. creditorii ale căror creante rezultă dintr-o hotărâre judecătorească. Garantia în favoarea Art.1884 – (1) Garantiile reale legale ale statului si unitătilor administrativ statului teritoriale pot greva atât bunurile mobile, cât si cele imobile. (2) Aceste garantii se dobândesc prin înscriere în registrele de publicitate mobiliară sau, după caz imobiliară. Avizul sau cererea de înscriere vor cuprinde legea ce permite înscrierea garantiei reale, bunurile asupra cărora se constituie garantia, creanta garantată si cuantumul acesteia. Avizul sau cererea de înscriere trebuie notificate debitorului. (3) Înscrierea unei garantii reale mobiliare pentru sumele datorate în temeiul legilor fiscale, nu restrânge dreptul statului de a se prevala de caracterul privilegiat al creantei sale.Garantia în favoarea Art.1885 – (1) Garantia reală în favoarea celor care au participat la celor care au participat construirea sau renovarea unui imobil poate purta numai asupra imobilului la construirea sau respectiv. Ea poate fi înscrisă pentru contravaloarea lucrărilor cerute de renovarea unui imobil proprietar sau a materialelor ori serviciilor prestate. (2) Garantia reală în favoarea celor care au participat la construirea sau renovarea unui imobil se conservă, fără să fie nevoie de publicare, treizeci de zile de la terminarea lucrărilor. (3) Ea se conservă dacă, în acest termen, s-a înscris în cartea funciară indicându-se imobilul grevat, natura si cuantumul creantei. Înscrierea ipotecii trebuie notificată proprietarului. (4) Ipoteca se stinge la expirarea unui termen de sase luni după terminarea lucrărilor dacă, în acest timp, nu se notează o actiune împotriva proprietarului sau dacă nu a început executarea ipotecii. Garantia creditorului Art.1886 – (1) Orice creditor în favoarea căruia o instantă din România a pentru creantele pronuntat o hotărâre privind obligarea la plata unei sume de bani, poate rezultate din hotărâri dobândi o garantie reală legală asupra oricărui bun, mobil sau imobil, al judecătoresti debitorului său. (2) Garantia reală se dobândeste prin înscrierea unui aviz sau a unei cereri ce arată bunul grevat si cuantumul creantei. Când creanta are ca obiect o rentă, creditorul trebuie să indice cuantumul vărsămintelor si, dacă este cazul, indicele de indexare. Avizul sau cererea vor fi însotite de o copie legalizată a hotărârii judecătoresti si de dovada notificării debitorului. (3) Cu exceptia garantiilor reale legale ale statului sau unitătilor administrativ teritoriale, instantele pot, la cererea proprietarului bunului grevat, să determine bunurile asupra cărora garantia poate purta, să reducă numărul bunurilor grevate sau să încuviinteze înlocuirea garantiei reale legale cu o altă garantie suficientă pentru asigurarea plătii. În acest caz, instanta va dispune radierea garantiei reale legale. Sectiunea a 9-a Despre anumite efecte ale garantiilor reale Conservarea Art.1887 – Garantia reală nu înlătură drepturile ce debitorul sau, după caz, drepturilor debitorului posesorul bunului grevat le au asupra acestuia. Ei pot continua să le exercite si pot dispune de ele, fără a aduce, însă, atingere drepturilor creditorului garantat. Limitarea drepturilor Art.1888 – Debitorul si avânzii săi cauză nu pot nici distruge ori deteriora debitorului bunurile grevate si nici nu le pot diminua în mod substantial valoarea, decât în cursul unei utilizări normale sau în caz de necesitate. Consecintele distrugerii Art.1889 – Creditorul poate cere, în limita creantei sale, daune interese bunului pentru pagubele cauzate prin distrugerea, deteriorarea ori diminuarea valorii bunurilor grevate, chiar si atunci când creanta sa nu este lichidă ori exigibilă. Daunele interese plătite astfel creditorului se impută asupra creantei. Recunoasterea Art.1890 – Creditorii pot cere instantei recunoasterea garantiei reale si garantiei reale întreruperea prescriptiei chiar dacă creantele lor nu sunt lichide ori exigibile.Sectiunea a 10-a Despre rangul garantiilor reale Rangul garantiilor Art.1891 – Garantiile reale mobiliare dobândesc rang în functie de ordinea reale mobiliare înregistrării avizelor de înscriere în Arhiva Electronică de Garantii Reale Mobiliare. Rangul ipotecilor Art.1892 – Rangul ipotecilor este determinat de ordinea înregistrării cererilor de înscriere în cartea funciară. Egalitatea creditorilor Art.1893 – Valoarea bunului grevat se împarte între creditori care au acelasi de rang egal rang, proportional cu valoarea creantei fiecăruia. Concursul între Art.1894 – (1) Atunci când asupra aceluiasi bun sunt deopotrivă înscrise garantiile reale garantii reale mobiliare si imobiliare, creditorii a căror înscriere este mobiliare si ipoteci anterioară vor fi preferati. (2) Garantiile reale înscrise la aceeasi dată au rang egal. Concursul între gaj si Art.1895 – (1) Creditorii ale căror garantii sunt înscrise în arhiva electronică garantiile reale fără de garantii reale mobiliare vor fi preferati creditorilor gajisti care au intrat deposedare ulterior în posesiunea lucrului. (2) Creditorul gajist este tinut să facă dovada intrării în posesiune. Conventii privitoare la Art.1896 – (1) Rangul garantiilor reale poate fi schimbat în temeiul schimbarea rangului conventiei încheiate între creditorii, sub conditia notării în registrul de publicitate respectiv. (2) Dacă între garantiile al căror rang se schimbă, se găsesc si alte garantii sau drepturi ai căror titulari n-au consimtit la schimb, conventia nu le poate fi opusă decât în măsura în care le era opozabilă garantia al cărei rang a fost cedat. (3) În toate cazurile, cedarea se face în limita creantei garantate al cărei rang a fost cedat. (4) Dacă bunul este vândut la licitatie, creditorul care a dobândit rangul unei creante sub conditie va putea renunta la beneficiul schimbării de rang, creanta ipotecară conditională reluându-si rangul cedat. Sectiunea a 11-a Despre stingerea garantiilor reale Stingerea garantiilor Art.1897 – (1) Garantia reală se stinge prin radierea din cartea funciară ori reale din arhivă sau prin pieirea totală a bunului. (2) Radierea garantiei reale se poate cere pentru una din următoarele cauze: stingerea obligatiei principale prin oricare din modurile prevăzute de lege; neîndeplinirea ori îndeplinirea evenimentului de care depinde nasterea sau stingerea obligatiei garantate; neîndeplinirea ori îndeplinirea evenimentului de care depinde nasterea sau stingerea garantiei reale; dobândirea de către creditor a bunului grevat; d) renuntarea creditorului la garantie; e) alte cazuri prevăzute de lege. (3) Cu toate acestea, în cazurile prevăzute la alin.(2) lit.a) si b), garantia reală nu se stinge dacă părtile convin ca ea să fie folosită pentru garantarea unei alte obligatii determinate ori determinabile, fără a se vătăma, însă,drepturile anterior dobândite de alte persoane. CAPITOLUL IV Despre dreptul de retentie Dreptul de retentie Art.1898 – Cel care este dator să remită sau să restituie un bun poate să-l retină atât timp cât creditorul nu-l despăgubeste pentru cheltuielile necesare si utile pe care le-a făcut pentru acel bun, ori pentru prejudiciile pe care bunul i le-a cauzat. Imposibilitatea Art.1899 – (1) Dreptul de retentie nu poate fi exercitat dacă detinerea invocării dreptului de bunului provine dintr-o faptă ilicită, este abuzivă ori nelegală sau dacă bunul retentie nu este susceptibil de urmărire silită. (2) De asemenea, dreptul de retentie nu poate fi invocat de către posesorul de rea-credintă decât cazurile anume prevăzute de lege. Drepturile si obligatiile Art.1900 – (1) Retentorul trebuie să conserve lucrul cu diligenta unui bun retentorului proprietar. (2) El va percepe fructele sau veniturile, fiind obligat să le impute asupra creantei sale. Înlăturarea dreptului Art.1901 - Dreptul de retentie este înlăturat în cazul în care creditorul de retentie predării bunului oferă o garantie reală socotită îndestulătoare de către instantă sau consemnează suma pretinsă. Opozabilitatea Art.1902 – (1) Dreptul de retentie este opozabil tertilor dobânditori fără dreptului de retentie îndeplinirea vreunei formalităti de publicitate. (2) În toate cazurile, dreptul de retentie nu poate fi opus creditorilor care au început executarea silită împotriva debitorului; retentorul are numai dreptul de a participa la distribuirea pretului bunului, în conditiile legii. CAPITOLUL V Despre executarea garantiilor Sectiunea 1 Dispozitii generale Dreptul creditorului la Art.1903 - (1) În cazul în care debitorul nu-si execută obligatia, creditorul a valorificarea garantiei cărui creantă este certă si exigibilă poate să-si valorifice garantia reală, reale potrivit dispozitiilor prezentului capitol. (2) Executarea garantiei reale se poate realiza prin preluarea bunului în vederea deplinei administrări, prin preluarea acestuia în contul datoriei, prin vânzarea acestuia de către creditor ori prin vânzare sub control judiciar. Titluri executorii Art.1904 - (1) – Contractele de garantie reală valabil încheiate si, după caz, înscrise în registrele speciale de publicitate, constituie titluri executorii. (2) Executarea garantiei se poate face pe cale amiabilă sau printr-o procedură judiciară. Procedura amiabilă Art.1905 - (1) Procedura amiabilă presupune punerea bunului cu care s-a garantat la dispozitia creditorului, la cererea acestuia, într-un loc convenabilpentru ambele părti, dacă prin contract nu se prevede astfel. În cadrul procedurii amiabile nu sunt admise nici un fel de constrângeri fizice sau psihice, directe sau indirecte, chiar dacă fapta nu constituie o infractiune. (2) În cazul bunurilor pentru care mutarea este costisitoare sau nepractică, creditorul poate face ca bunul să fie de nefolosit si poate dispune de acesta, chiar dacă se află în mâinile debitorului. Proceduri judiciare Art.1906 - Prin procedură judiciară se întelege orice măsură care are ca scop executarea unei garantii, adusă la îndeplinire cu ajutorul unui organ judiciar. Conservarea actiunilor Art.1907 - Prevederile prezentului capitol nu aduc atingere dreptului de drept comun creditorului de a-si realiza creanta astfel garantată, pe calea unei actiuni de drept comun si de a solicita luarea oricăror măsuri necesare executării garantiei, potrivit Codului de procedură civilă. Sectiunea a 2-a Conditiile generale ale executării garantiilor reale Expirarea termenului Art.1908 - Creditorul va putea trece la executarea garantiei numai după de notificare expirarea termenului prevăzut de art.1912 pentru lăsarea bunului la dispozitia creditorului. Prioritatea la executare Art.1909 - Creditorul al cărui drept de garantie reală este anterior în rang are prioritate la executarea garantiei fată de creditorii cu rang subsecvent. Exercitarea drepturilor Art.1910 -(1) Drepturile ce decurg din garantiile reale se pot exercita de executare împotriva împotriva oricăror persoane care detin, cu orice titlu, bunurile asupra cărora tertilor s-a constituit garantia. (2) În cazul în care, ulterior garantării obligatiei, debitorul constituie un drept de uzufruct asupra aceluiasi bun, creditorul îsi va exercita drepturile, în acelasi timp, împotriva nudului proprietar si a uzufructuarului. (3) În orice caz, el va trebui să-l notifice si pe acela fată de care nu si-a exercitat drepturile, potrivit alin.(2). Sectiunea a 3-a Măsuri prealabile executării garantiilor reale Notificarea debitorului Art.1911 - (1) În vederea executării garantiei reale, în oricare dintre modalitătile prevăzute de art.1903 alin.(2), creditorul va face o notificare debitorului, persoanei împotriva căreia acesta îsi va exercita drepturile, precum si creditorilor care au garantii reale asupra aceluiasi bun. (2) Notificarea nu este necesară în cazul gajului, precum si în cazul în care bunurile mobile se află în detentia creditorului, în temeiul altor raporturi contractuale dintre părti. Continutul notificării Art.1912 - (1) Notificarea va cuprinde mentiuni privind valoarea creantei, faptul neexecutării obligatiei garantate, intentia creditorului de a trece la executarea garantiei reale si optiunea pentru una dintre modalitătile prevăzute la art.1903 alin.(2), descrierea bunului ce formează obiectul garantiei, precum si somatia adresată debitorului si, după caz, a persoanei împotriva căreia se valorifică garantia, de a lăsa bunul la dispozitia creditorului în termen de cel mult 10 zile de la primirea notificării. (2) Notificarea se înregistrează, potrivit dispozitiilor privind publicitateagarantiilor reale, si se comunică debitorului, oricărei alte persoane împotriva căreia se va executa garantia, precum si creditorilor subsecventi, pe cheltuiala creditorului, prin orice mod care asigură dovada de primire. Înstrăinarea bunului Art.1913 - Înstrăinarea bunului asupra căruia s-a constituit garantia, după după comunicarea comunicarea notificării prevăzută la art.1912, nu este opozabilă creditorului, notificării cu exceptia cazului în care dobânditorul, cu consimtământul creditorului, îsi asumă obligatia de a plăti datoria ori consemnează la dispozitia creditorului o sumă de bani suficientă pentru a acoperi creanta, daunele-interese si cheltuielile de executare. Dreptul de a stinge Art.1914 - (1) Debitorul sau cel împotriva căruia se execută garantia poate, obligatia garantată în orice moment, să stingă obligatia si garantia creditorului prin plată. Creditorul nu va putea refuza plata decât in cazurile prevăzute de lege. (2) Dacă bunul se află în posesiunea sa, creditorul este obligat să-l înapoieze în cel mai scurt timp. (3) Cu toate acestea, dacă există mai multi creditori subsecventi ale căror creante certe si exigibile au fost garantate cu acel bun, creditorul poate să predea bunul creditorilor care îi urmează în rang, dacă acestia au înregistrat o notificare prin care au cerut să li se pună bunul la dispozitie. Abandonarea bunului Art.1915 - (1) În vederea executării garantiei, în termenul de cel mult 10 zile, debitorul poate să lase de bună-voie bunul la dispozitia creditorului, prin predarea acestuia. (2) Dacă însă părtile au convenit ca bunul să rămână în posesia debitorului pe durata executării garantiei sau să fie predat la o dată ulterioară, lăsarea bunului la dispozitia creditorului se face printr-o declaratie scrisă din partea debitorului. Opozitia la executare Art.1916 - În termenul de 10 zile debitorul sau creditorii subsecventi ale căror creante sunt certe si exigibile pot face opozitie la modalitatea de executare aleasă de creditor, printr-o notificare care va cuprinde mentiunile prevăzute la art.1912. Încuviintarea executării Art.1917 - (1) În cazul în care debitorul nu lasă de bunăvoie bunul la dispozitia creditorului, precum si în cazul în care debitorul sau creditorii subsecventi au făcut opozitie, instanta, la cererea creditorului, va putea încuviinta executarea garantiei, după ce va constata existenta creantei certe si exigibile, refuzul debitorului de a-si executa obligatia si de a lăsa de bună – voie, la dispozitia creditorului, bunul asupra căruia există garantia reală. (2) Judecarea cererii se face în termen de cel mult 15 zile de la primirea cererii. Hotărârea instantei este executorie de drept si va stabili modalitatea în care se va pune bunul la dispozitia creditorului sau, după caz, a persoanei desemnată de instantă. (3) Dacă există îndoieli cu privire la buna-credintă a creditorului sau cu privire la capacitatea acestuia de a administra bunul, debitorul poate cere instantei să-l oblige pe creditor să consemneze în favoarea sa o sumă de bani cu titlu de cautiune. Cuantumul acesteia nu poate depăsi 10% din valoarea creantei neexecutate. (4) Dispozitiile alin.(1) si (2) se completează cu prevederile Codului de procedură civilă. Drepturile creditorului Art.1918 - În cazul în care bunul a fost lăsat la dispozitia creditorului,pus în posesiune potrivit art.1915 sau art.1917, acesta va avea drepturile si obligatiile unui depozitar. Cu toate acestea, dacă creditorul a optat pentru preluarea bunului în vederea deplinei administrări, ca modalitate de executare a garantiei, drepturile si obligatiile administratorului vor fi cele prevăzute în Sectiunea a 4-a. Lăsarea bunului la Art.1919 - (1) Lăsarea bunului la dispozitia creditorului, potrivit art.1915 dispozitia creditorului sau art.1917, permite creditorului să treacă la executarea efectivă a garantiei, în modalitatea pentru care a optat. (2) În cazul bunurilor imobile, transmiterea dreptului de proprietate a persoanei împotriva căreia se execută garantia se face cu respectarea dispozitiilor speciale privind înstrăinarea si publicitatea drepturilor reale imobiliare. Sectiunea a 4-a Preluarea bunului în vederea deplinei administrări Preluarea bunului în Art.1920 - Preluarea bunului în vederea deplinei administrări se face vederea deplinei temporar, cel mult până la satisfacerea creantei pentru care s-a garantat cu administrări acel bun. Administratorul Art.1921 - Poate fi administrator creditorul sau o altă persoană desemnată de creditor sau, după caz, de către instantă. Obligatiile Art.1922 -(1) Administratorul are obligatia să conserve bunul, să-l pună în administratorului valoare, să mărească activul patrimoniului preluat sau să-i realizeze afectatiunea, întocmai ca si cum ar fi proprietarul bunului. (2) În acest scop, administratorul poate să facă acte de dispozitie cu titlu oneros, să constituie garantii reale asupra bunului, să-i schimbe destinatia si să facă orice alte acte necesare si utile, inclusiv investitii. Diligenta cerută Art.1923 -(1) Administratorul trebuie să actioneze cu prudentă si diligentă, administratorului să dea dovadă de onestitate si loialitate. (2) Administratorul trebuie să mentină separatia între patrimoniul său si bunurile administrate. Conservarea Art.1924 - Preluarea bunului în deplină administrare nu poate aduce atingere drepturilor locatarului drepturilor dobândite anterior de locatar. Încetarea administrării Art.1925 - Administrarea bunului încetează în cazul în care creditorul si-a acoperit creanta, inclusiv despăgubirile si cheltuielile privind executarea, în cazul în care a făcut o notificare prin care alege altă modalitate de executare, precum si în alte cazuri prevăzute de lege. Falimentul persoanei împotriva căreia se execută garantia nu duce la încetarea administrării. Obligatiile creditorului Art.1926 -(1) La încetarea administrării, creditorul este obligat să dea la încetarea socoteală si, dacă nu a optat pentru o altă modalitate de executare, potrivit administrării art.1925, să restituie bunurile celui împotriva căruia s-a făcut executarea. (2) Creditorul care si-a acoperit astfel creanta, despăgubirile si cheltuielile cu executarea este obligat să predea persoanei împotriva căreia s-a executat garantia si surplusul de bunuri obtinut prin administrare.Sectiunea a 5-a Preluarea bunului în contul datoriei Preluarea bunului în Art.1927 -(1) Creditorul poate propune debitorului si creditorilor contul datoriei subsecventi să devină proprietarul bunului în contul creantei pe care acesta o are contra debitorului. (2) Propunerea se va putea face prin notificarea prin care debitorul este somat să lase bunul la dispozitia creditorului. Abandonarea bunului Art.1928 - (1) Dacă în termenul de 10 zile creditorii subsecventi nu au făcut si preluarea în contul opozitie, lăsarea bunului de bună-voie la dispozitia creditorului, datoriei echivalează cu executarea garantiei. Aceasta se constată printr-un înscris care constituie titlu de proprietate a creditorului asupra bunului preluat. (2) În cazul în care debitorul nu a lăsat de bună-voie bunul la dispozitia creditorului ori dacă s-a făcut opozitie de către debitor, creditorul va putea prelua bunul în contul datoriei în temeiul hotărârii judecătoresti pronuntată potrivit art.1906. Neîncuviintarea Art.1929 - (1) Instanta nu va putea încuviinta preluarea bunului în contul preluării bunului în datoriei, dacă s-a făcut opozitie de către creditorii subsecventi. În acest caz, contul datoriei creditorul va trebui să înceapă procedura de vânzare, cu exceptia cazului în care îi va dezinteresa pe creditori, astfel încât acestia să-si retragă opozitia. (2) În cazul în care creditorul nu va începe procedurile de vânzare, instanta poate încuviinta celui care a făcut obiectie, solicitând vânzarea bunului, sau oricărei alte persoane desemnate de acesta să procedeze la vânzare. Efectele preluării Art.1930 – (1) Preluarea bunului în contul datoriei stinge obligatia bunului debitorului fată de creditorul care a preluat bunul. (2) Creditorul devine proprietarul bunului din momentul înscrierii mentiunii în registru. Bunul astfel preluat va fi liber de orice sarcini. Sectiunea a 6-a Vânzarea bunului de către creditor Dreptul de a vinde Art.1931 - (1) Creditorul care are o garantie asupra unui bun îl poate vinde bunul grevat numai după ce a înscris intentia sa de a-l vinde la biroul de publicitate, prin notificare, si după ce bunul i-a fost pus la dispozitie de bună-voie sau prin hotărârea judecătorească. (2) Vânzarea se poate face direct sau prin licitatie publică. Conditiile vânzării Art.1932 - (1) Creditorul trebuie să vândă bunul fără întârziere, la un pret comercial rezonabil si în interesul celui contra căruia dreptul de garantie este exercitat. (2) Dacă sunt mai multe bunuri, creditorul poate să le vândă împreună sau separat. Mandatul creditorului Art.1933 - Creditorul care vinde bunul actionează în numele proprietarului si este obligat să prezinte cumpărătorului această calitate. Distribuirea pretului Art.1934 - (1) Din pretul obtinut din vânzarea garantiei se vor plăti cu precădere cheltuielile făcute cu ocazia vânzării, creantele cu rang prioritargarantate cu acelasi bun si creanta creditorului care a vândut bunul. (2) Sarcina împărtirii pretului obtinut revine creditorului care a vândut bunul. (3) Dacă din pretul obtinut rămâne un rest, acesta va fi restituit debitorului sau va fi consemnat la dispozitia instantei, dacă există creditori subsecventi care au făcut opozitie si au solicitat să participe la distribuirea pretului. (4) În cazul în care pretul obtinut nu ajunge pentru stingerea tuturor creantelor, debitorul va rămâne obligat pentru restul de creantă rămas neacoperit. Transmiterea sarcinilor Art.1935 - (1) Tertul cumpărător dobândeste bunul grevat de toate sarcinile către dobânditor existente la data înregistrării notificării, cu exceptia garantiei reale a creditorului care l-a vândut. (2) Drepturile reale constituite după înregistrarea notificării nu sunt opozabile tertului cumpărător, afară de cazul în care le-a consimtit. CARTEA VI Despre prescriptia extinctivă, decăderea si calculul termenelor TITLUL I Prescriptia extinctivă CAPITOLUL I Dispozitii generale Stingerea dreptului la Art.1936 – Dreptul material la actiune - denumit în continuare drept la actiune actiune - se stinge prin prescriptie, dacă nu a fost exercitat în termenul stabilit de lege. Dreptul la actiune. Art.1937 – În sensul prezentului titlu, prin drept la actiune se întelege Notiune dreptul de a constrânge o persoană să execute o anumită prestatie, să recunoască o anumită situatie juridică sau să suporte orice altă sanctiune civilă. Prescriptia dreptului la Art.1938 – (1) O dată cu stingerea dreptului la actiune privind un drept actiune privind principal, se stinge si dreptul la actiune privind drepturile accesorii. drepturile accesorii (2) În cazul în care un debitor este obligat la prestatii succesive, dreptul la actiune cu privire la fiecare dintre aceste prestatii se stinge printr-o prescriptie deosebită, chiar dacă debitorul continuă să execute una sau alta din prestatiile datorate. (3) Dispozitiile alin.(2) nu sunt aplicabile în cazul în care prestatiile succesive alcătuiesc, prin finalitatea lor, rezultată din lege sau conventie, un tot unitar. Executarea de bună- Art.1939 – Cel care a executat de bunăvoie obligatia după ce dreptul la voie a obligatiei actiune al creditorului s-a prescris nu are dreptul să ceară restituirea prestatiei, chiar dacă la data executării nu stia că termenul prescriptiei era împlinit. Cazurile de Art.1940 – Dreptul la actiune este imprescriptibil în cazurile prevăzute de imprescriptibilitate a lege, precum si ori de câte ori prin natura sau obiectul dreptului subiectiv dreptului la actiune ocrotit, exercitiul său nu poate fi limitat în timp.Cazuri speciale de Art.1941 – În afara cazurilor prevăzute la art.1940, sunt imprescriptibile si imprescriptibilitate a drepturile privitoare la: dreptului la actiune actiunea în constatarea existentei sau inexistentei unui drept; actiunea în constatarea nulitătii absolute a unui act juridic; actiunea în anularea certificatului de mostenitor, dacă obiectul său îl constituie fie stabilirea masei succesorale, fie partajul succesoral, sub conditia acceptării mostenirii în termenul prevăzut de lege; actiunea privind restituirea sumelor de bani încredintate în depozit unei case de păstrare sau unei societăti bancare, ori altei organizatii de credit; actiunea privind apărarea unui drept nepatrimonial, cu exceptia cazului în care prin lege se dispune altfel. Cazurile în care se Art.1942 – Nu se poate renunta la prescriptie cât timp nu a început să curgă, poate renunta la dar se poate renunta la prescriptia împlinită, precum si la beneficiul prescriptie termenului curs pentru prescriptia începută si neîmplinită. Felurile renuntării la Art.1943 – (1) Renuntarea la prescriptie este expresă sau tacită. prescriptie (2) Renuntarea tacită trebuie să fie neîndoielnică; ea poate rezulta numai din manifestări neechivoce. Persoane care nu pot Art.1944 - (1) Cel lipsit de capacitatea de a înstrăina sau, după caz, de a se renunta la prescriptie. obliga, nu poate renunta la prescriptie. (2) Renuntarea îsi produce efecte numai în privinta celui care a făcut-o. Ea nu poate fi invocată împotriva codebitorilor solidari ori ai unei obligatii indivizibile sau împotriva fideiusorilor. Efectele renuntării la Art.1945 – (1) După renuntare, începe să curgă o nouă prescriptie de acelasi prescriptie fel (2) Dacă partea îndreptătită renuntă la prescriptie în cursul acesteia, sunt aplicabile dispozitiile privind întreruperea prescriptiei. Regimul juridic al Art.1946 – Orice clauză care se abate de la reglementarea legală a clauzelor contrare prescriptiei este lovită de nulitate absolută. Sunt, astfel, nule clauzele prin reglementării legale a care s-ar mări ori s-ar micsora termenele de prescriptie stabilite sau s-ar prescriptiei exclude prescriptia, fie direct, fie prin declararea ca imprescriptibile a unor actiuni care, potrivit legii, sunt prescriptibile. Interzicerea invocării Art.1947 – (1) Organul de jurisdictie - instanta de judecată, tribunalul din oficiu a prescriptiei arbitral sau alt organ cu atributii jurisdictionale - nu poate aplica prescriptia din oficiu. (2) Dispozitiile articolului de fată sunt aplicabile chiar dacă invocarea prescriptiei ar fi în interesul statului sau al unitătilor sale administrativ- teritoriale. Momentul până la care Art.1948 – (1) Prescriptia poate fi opusă pentru prima oară chiar în apel, iar, se poate invoca în lipsa apelului, chiar si în recurs. De asemenea, când este cazul, prescriptia prescriptia poate fi invocată si în fata instantei care rejudecă fondul după casare. (2) În arbitraj, prescriptia poate fi opusă pe tot parcursul solutionării litigiului. Persoane care pot Art.1949 – Codebitorii si fideiusorii pot invoca prescriptia, chiar dacă unul invoca prescriptia dintre debitori a neglijat să o facă ori a renuntat la ea; tot astfel o pot facecreditorii celui interesat, precum si orice altă persoană interesată. CAPITOLUL II Termenul prescriptiei extinctive Termenul general Art.1950 – Termenul prescriptiei este de 3 ani, dacă legea nu prevede un alt termen. Termenul de Art.1951 – Termenul de prescriptie este de 10 ani în cazul actiunilor reale, prescriptie în cazul dacă prin lege nu se dispune altfel sau dacă contrariul nu rezultă din natura actiunilor reale dreptului. speciale. Termen de prescriptie Art.1952 – (1) Dreptul la actiune pentru plata rentelor sau altor creante, al în cazul executării căror capital nu este niciodată exigibil si care produc în folosul creditorului obligatiei prin prestatii prestatii periodice, se prescrie în zece ani, socotiti de la scadenta primei rate periodice neplătite. (2) Prescrierea dreptului la actiune pentru plata rentei sau creantei are drept efect si prescrierea ratelor datorate. Reînnoirea titlului Art.1953 – Cel care datorează o rentă sau orice altă prestatie anuală care constatator trebuie să dureze mai mult de zece ani, este tinut după nouă ani de la data celui din urmă titlu constatator, să procure creditorului, la cererea si pe cheltuiala lui, un titlu nou. Dreptul la actiune în Art.1954 – (1) Dreptul la actiunea în răspundere civilă extracontractuală se răspundere civilă prescrie în termen de 5 ani. extracontractuală (2) Când prejudiciul este cauzat prin tortură sau acte de barbarie, violentă ori agresiuni sexuale comise contra unui minor, termenul de prescriptie este de 10 ani. Termenul la prescriptie Art.1955 – Dreptul la actiune întemeiat pe un raport de asigurare sau în materia raporturilor reasigurare se prescrie printr-un termen de doi ani. de asigurare sau reasigurare Termenul de Art.1956 – (1) Se prescrie în termen de un an dreptul la actiune în cazul: prescriptie de 1 an. a) hotelierilor sau găzduitorilor, pentru hrana si locuinta ce procură; Cazuri profesorilor, maestrilor pentru lectiile ce dau cu ora, cu ziua sau cu luna; medicilor si farmacistilor, pentru vizite, operatii sau medicamente; comerciantilor, pentru plata mărfurilor vândute celor care nu fac comert; avocatilor, împotriva clientilor pentru plata onorariilor si cheltuielilor. Termenul de prescriptie se va calcula din ziua rămânerii irevocabile a hotărârii sau din aceea a împăcării părtilor, ori a revocării mandatului. În afacerile neterminate nu se vor putea cere onorarii si cheltuieli mai vechi de 3 ani. notarilor publici si executorilor judecătoresti, în ceea ce priveste plata sumelor ce le sunt datorate pentru actele functiei lor; inginerilor, arhitectilor, geodezilor, contabililor si altor liber-profesionisti, pentru plata sumelor ce li se cuvin. Termenul prescriptiei se va socoti din ziua când s-a terminat lucrarea. (2) În toate cazurile, continuarea lectiilor, serviciilor, actelor sau lucrărilor nu întrerupe prescriptia pentru sumele datorate.Termenul de Art.1957 – Se va prescrie prin împlinirea unui termen de 6 luni dreptul la prescriptie de 6 luni. actiune privitor la: Cazuri executarea obligatiei de garantie pentru viciile aparente ale unui lucru transmis sau ale unei lucrări executate, dacă prin lege sau prin contract s-a prevăzut răspunderea pentru acestea; executarea obligatiei de garantie pentru viciile ascunse sau pentru lipsa ascunsă a unor calităti sau cantităti convenite, afară numai dacă aceste vicii sau lipsuri au fost tăinuite cu viclenie; restituirea sumelor încasate din vânzarea biletelor pentru un spectacol care nu a mai avut loc. Contractul de transport Art.1958 – (1) De asemenea, dacă prin lege nu se dispune altfel, se va prescrie prin împlinirea unui termen de 6 luni dreptul la actiunea izvorâtă dintr-un contract de transport terestru, aerian sau pe apă, îndreptată împotriva unui cărăus sau alt transportator. (2) În cazul prevăzut la alin.(1), termenul de prescriptie este de un an, atunci când contractul de transport a fost încheiat spre a fi executat succesiv cu mijloace de transport diferite. Repunerea în termenul Art.1959 – (1) Cel care, din motive temeinice, nu si-a exercitat în termen de prescriptie. dreptul la actiune supus prescriptiei, poate cere organului de jurisdictie Procedură competent, repunerea în termen si judecarea cauzei. (2) Repunerea în termen nu poate fi dispusă decât dacă partea si-a exercitat dreptul la actiune înainte de împlinirea unui termen de 30 de zile, socotit din ziua în care a cunoscut sau trebuia să cunoască încetarea motivelor care au justificat depăsirea termenului de prescriptie. CAPITOLUL III Cursul prescriptiei extinctive Sectiunea 1 Începutul prescriptiei extinctive Începutul prescriptiei Art.1960 – Prescriptia începe să curgă de la data când se naste dreptul la extinctive actiune. Începutul prescriptiei Art.1961 – (1) Dacă prin lege nu se prevede altfel, prescriptia începe să extinctive în unele curgă de la data când obligatia devine exigibilă, iar în cazul obligatiei de a cazuri speciale nu face, de la data încălcării acesteia. (2) În cazul în care dreptul este afectat de un termen suspensiv, prescriptia începe să curgă de la împlinirea termenului sau, după caz, de la data renuntării la beneficiul termenului stabilit exclusiv în favoarea creditorului. (3) Dacă dreptul este afectat de o conditie suspensivă, prescriptia începe să curgă de la data când s-a îndeplinit conditia. Actiuni reale Art.1962 – În cazul actiunilor reale prescriptibile extinctiv, prescriptia prescriptibile extinctiv dreptului la actiune începe să curgă de la data încălcării dreptului, dacă prin lege nu se prevede altfel. Dreptul la actiune în Art.1963 – Prescriptia dreptului la actiune în restituirea prestatiilor făcute în restituirea prestatiilor temeiul unui act anulabil ori desfiintat pentru rezolutiune sau altă cauză deineficacitate, începe să curgă de la data rămânerii irevocabile a hotărârii prin care s-a desfiintat actul, cu exceptia cazului când dreptul la actiune a fost exercitat chiar în procesul în care s-a dispus desfiintarea actului. Dreptul la actiune în Art.1964 – Când este vorba de prestatii succesive, prescriptia dreptului la restituirea prestatiilor actiune începe să curgă de la data la care fiecare prestatie devine exigibilă, succesive iar dacă prestatiile alcătuiesc un tot unitar, de la data ultimei prestatii neexecutate. Dreptul la actiune în Art.1965 - În cazul asigurării contractuale, prescriptia începe să curgă de la materia asigurărilor expirarea termenelor stabilite de părti pentru plata primei de asigurare, respectiv pentru plata indemnizatiei sau, după caz, a despăgubirilor ori a sumei asigurate. Dreptul la actiune în Art.1966 – (1) Prescriptia dreptului la actiune în repararea unei pagube care repararea pagubei a fost cauzată printr-o faptă ilicită începe să curgă de la data când păgubitul cauzate printr-o faptă a cunoscut sau trebuia să cunoască paguba, cât si pe cel care răspunde de ea. ilicită (2) Dispozitiile alin.(1) sunt aplicabile prin analogie si în cazul actiunii în restituire întemeiate pe îmbogătirea fără just temei, plata nedatorată sau gestiunea de afaceri, precum si în cazul actiunii revocatorii. Dreptul la actiune în Art.1967 – (1) Prescriptia dreptului la actiunea în anularea unui act juridic anularea actului juridic începe să curgă: în caz de violentă, din ziua când aceasta a încetat; în cazul dolului, din ziua când a fost descoperit; în cazul incapabililor sau al celor cu capacitate de exercitiu restrânsă, din ziua când au dobândit capacitatea deplină de exercitiu; în caz de eroare ori în celelalte cazuri de anulare, din ziua când cel îndreptătit, reprezentantul său legal ori persoana chemată de lege să-i încuviinteze actele a cunoscut cauza anulării, însă nu mai târziu de împlinirea a 18 luni din ziua încheierii actului juridic. (2) În cazurile în care nulitatea relativă poate fi invocată de o tertă persoană, prescriptia începe să curgă, dacă prin lege nu se dispune altfel, de la data când tertul a cunoscut existenta cauzei de nulitate. Dreptul la actiune Art.1968 – (1) Prescriptia dreptului la actiune izvorât din transmiterea unor izvorât din bunuri sau executarea unor lucrări, cu vicii aparente, în cazurile în care legea transmiterea unor sau contractul obligă la garantie si pentru asemenea vicii, începe să curgă de bunuri sau executarea la predare. Dacă, însă, legea prevede întocmirea unui înscris de constatare a unor lucrări, pentru viciilor, termenul de prescriptie începe de la data la care trebuia să se vicii aparente întocmească acel înscris sau, dacă a fost întocmit mai înainte, de la această din urmă dată. (2) Dispozitiile alin.(1) se aplică si în cazul lipsei calitătilor convenite ori a lipsurilor cantitative, însă numai dacă oricare din aceste lipsuri puteau fi descoperite, fără cunostinte speciale, printr-o verificare normală. Dreptul la actiune Art.1969 – (1) Prescriptia dreptului la actiune pentru viciile ascunse începe pentru vicii ascunse să curgă: în cazul unui bun transmis sau al unei lucrări executate, alta decât o constructie, de la împlinirea unui an de la data preluării (predării) bunului sau lucrării, afară numai dacă viciul a fost descoperit mai înainte, când prescriptia va începe să curgă de la data descoperirii. în cazul unei constructii, de la împlinirea a trei ani de la data preluării(predării) constructiei, afară numai dacă viciul a fost descoperit mai înainte, când prescriptia va începe să curgă de la data descoperirii. (2) Pentru executarea unor lucrări curente, în lipsa unei dispozitii legale sau a unei întelegeri, termenele prevăzute în alin.(1) sunt, de o lună, în cazul prevăzut la lit.a), respectiv trei luni, în cazul prevăzut la lit.b). (3) Dispozitiile alin.(1) si (2) se aplică si în cazul lipsei calitătilor convenite ori a lipsurilor cantitative, însă numai dacă oricare din aceste lipsuri nu puteau fi descoperite, fără cunostinte speciale, printr-o verificare normală. (4) Termenele prevăzute în prezentul articol sunt termene de garantie înăuntrul cărora viciile trebuie, în toate cazurile, să se producă. (5) Prin dispozitiile prezentului articol nu se aduce, însă, nici o atingere termenelor de garantie speciale, legale sau conventionale. Dreptul la actiune în Art.1970 – Dispozitiile art.1969 privind începutul prescriptiei, se aplică în cazul produselor cu mod corespunzător si în cazul produselor pentru care s-a prevăzut un termen termen de valabilitate de valabilitate, ca si în cazul bunurilor sau lucrărilor pentru care există un sau de garantie termen de garantie pentru buna functionare. Sectiunea a 2-a Suspendarea prescriptiei extinctive Cazuri de suspendare a Art.1971 – Prescriptia nu începe să curgă, iar, dacă a început să curgă, ea se prescriptiei suspendă: între soti, cât timp durează căsătoria si nu sunt separati în fapt; între părinti, tutore sau curator si cei lipsiti de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de exercitiu restrânsă ori între curatori si cei pe care îi reprezintă, cât timp durează ocrotirea si socotelile nu au fost date si aprobate; între orice persoană care, în temeiul legii, al unei hotărâri judecătoresti sau al unui act juridic, administrează bunurile altora si cei ale căror bunuri sunt astfel administrate, cât timp administrarea nu a încetat si socotelile nu au fost date si aprobate; în cazul celui lipsit de capacitate de exercitiu sau cu capacitate de exercitiu restrânsă, cât timp nu are reprezentant sau ocrotitor legal, în afară de cazurile în care există o dispozitie legală contrară; în cazul în care cel îndreptătit la actiune trebuie sau poate, potrivit legii, să folosească o anumită procedură prealabilă, cum sunt reclamatia administrativă, încercarea de împăcare sau altele asemenea, cât timp nu a cunoscut si nici nu trebuia să cunoască rezultatul acelei proceduri, însă nu mai mult de 3 luni de la înregistrarea cererii, dacă legea nu a stabilit un alt termen; în cazul în care titularul dreptului sau cel care l-a încălcat face parte din fortele armate ale României, cât timp acestea se află în stare de mobilizare sau de război. Sunt avute în vedere si persoanele civile care se găsesc în fortele armate pentru ratiuni de serviciu impuse de necesitătile războiului; în cazul în care, cel împotriva căruia curge sau ar urma să curgă prescriptia, este împiedicat de un caz de fortă majoră să facă acte de întrerupere, cât timp nu a încetat această împiedicare; în alte cazuri prevăzute de lege. Suspendarea Art.1972 – Prescriptia nu curge contra creditorilor defunctului în privinta prescriptiei în cazul creantelor acestora asupra succesiunii, pe tot timpul necesar efectuării dezbaterii succesiunii inventarului bunurilor succesorale, dacă acestia au cerut efectuarea unuiasemenea inventar. Efectul general al Art.1973 – (1) De la data când cauza de suspendare a încetat, prescriptia îsi suspendării prescriptiei reia cursul, socotindu-se pentru împlinirea termenului si timpul scurs înainte de suspendare. (2) Prescriptia nu se va împlini, însă, înainte de expirarea unui termen de o lună de la data când suspendarea a încetat. Efectele suspendării Art.1974 – (1) Suspendarea prescriptiei fată de unul dintre codebitorii prescriptiei în cazul solidari sau ai unei obligatii indivizibile produce efecte si fată de ceilalti. codebitorilor solidari (2) Tot astfel, suspendarea prescriptiei în folosul unuia dintre creditorii solidari sau ai unei obligatii indivizibile poate fi invocată de către ceilalti. (3) Dispozitiile alin.(1) si (2) sunt aplicabile si în raporturile dintre debitor si fideiusor. Sectiunea a 3-a Întreruperea prescriptiei extinctive Cazurile de întrerupere Art.1975 – Prescriptia se întrerupe: a prescriptiei printr-un act voluntar de executare sau prin recunoasterea, în orice alt mod, a dreptului a cărui actiune se prescrie, făcută de către cel în folosul căruia curge prescriptia. Recunoasterea se poate face unilateral sau conventional si poate fi expresă sau tacită. Când recunoasterea este tacită, ea trebuie să rezulte fără echivoc din manifestări care să ateste existenta dreptului celui împotriva căruia curge prescriptia. Poate invoca recunoasterea tacită si cel îndreptătit la restituirea unei prestatii făcute în executarea unui act juridic ce a fost desfiintat pentru nulitate, rezolutiune sau orice altă cauză de ineficacitate, atât timp cât bunul individual determinat, primit de la cealaltă parte cu ocazia executării actului, nu este pretins de aceasta din urmă pe cale de actiune reală ori personală; prin introducerea unei cereri de chemare în judecată sau arbitrale ori prin invocarea, pe cale de exceptiune, a dreptului a cărui actiune se prescrie. De asemenea, prescriptia se întrerupe prin constituirea de parte civilă pe parcursul urmăririi penale sau în fata instantei de judecată, până la citirea actului de sesizare. În cazul în care despăgubirile se acordă, potrivit legii, din oficiu, începerea urmăririi penale întrerupe cursul prescriptiei, chiar dacă nu a avut loc constituirea de parte civilă. Prescriptia este întreruptă chiar dacă sesizarea a fost făcută la un organ de jurisdictie ori de urmărire penală necompetent sau chiar dacă este nulă pentru lipsă de formă. Prescriptia nu este întreruptă dacă cel care a făcut cererea de chemare în judecată sau de arbitrare a renuntat la ea, nici dacă cererea a fost respinsă, anulată sau s-a perimat ori dacă hotărârea judecătorească si-a pierdut puterea de lucru judecat prin împlinirea termenului de prescriptie a dreptului de a cere executarea silită. O nouă cerere de chemare în judecată se va putea face numai în termenul de prescriptie, cu exceptia cazului în care cererea a fost respinsă ca nefondată. în alte cazuri prevăzute de lege. Efectele întreruperii Art.1976 – (1) Întreruperea sterge prescriptia începută înainte de a se fi ivit prescriptiei cauza de întrerupere.(2) După întrerupere începe să curgă o nouă prescriptie de acelasi fel. (3) În cazul în care prescriptia a fost întreruptă printr-o cerere de chemare în judecată ori de arbitrare, noua prescriptie nu începe să curgă cât timp hotărârea nu a rămas definitivă sau, după caz, irevocabilă. (4) În cazul în care prescriptia a fost întreruptă potrivit art.1975 lit.b), întreruperea operează până la comunicarea ordonantei de scoatere de sub urmărire penală sau de încetare a urmăririi penale, a ordonantei de suspendare a urmăririi penale ori a hotărârii de suspendare a judecătii sau până la pronuntarea hotărârii definitive a instantei penale. Dacă repararea pagubei se acordă, potrivit legii, din oficiu, întreruperea operează până la data când cel împotriva căruia a început prescriptia a cunoscut sau trebuia să cunoască hotărârea definitivă prin care s-a stabilit despăgubirea. Beneficiarul Art.1977 – Efectele întreruperii prescriptiei profită celui de la care emană întreruperii prescriptiei actul întreruptiv si nu pot fi opuse decât celui împotriva căruia a fost îndreptat un asemenea act. Efectul întreruperii Art.1978 – (1) Întreruperea prescriptiei fată de unul din codebitorii solidari prescriptiei cu privire sau ai unei obligatii indivizibile produce efecte fată de toti ceilalti; în cazul la anumite categorii de indivizibilitătii, produce efecte si fată de mostenitorii codebitorilor. persoane (2) Dacă întreruperea s-a făcut împotriva unui mostenitor al debitorului solidar, ea nu produce efecte, chiar dacă este vorba de o creantă ipotecară, fată de ceilalti mostenitori, afară numai dacă s-a stipulat indivizibilitatea. O asemenea întrerupere are efect numai în limitele părtii ereditare cuvenite fiecărui mostenitor. (3) Întreruperea prescriptiei în privinta unuia dintre creditorii solidari sau ai unei obligatii indivizibile profită tuturor creditorilor. (4) Întreruperea prescriptiei împotriva debitorului principal sau contra fideiusorului produce efecte în privinta amândurora. CAPITOLUL IV Împlinirea prescriptiei Determinarea cursului Art.1979 – Cursul prescriptiei se calculează potrivit regulilor stabilite în prescriptiei Titlul III din cartea de fată, luându-se în considerare, dacă este cazul, si cazurile de suspendare sau întrerupere prevăzute de lege. TITLUL II Regimul general al termenelor de decădere Instituirea termenului Art.1980 – (1) Prin lege sau prin vointa părtilor se pot stabili termene de de decădere decădere pentru exercitarea unui drept sau săvârsirea unor acte unilaterale. (2) Neexercitarea dreptului subiectiv înăuntrul termenului stabilit atrage pierderea lui, iar în cazul actelor unilaterale, împiedicarea, în conditiile legii, a săvârsirii lor. Limita stabilirii Art.1981 – Este lovită de nulitate absolută clauza prin care se stabileste un termenelor de decădere termen de decădere ce ar face excesiv de dificilă exercitarea dreptului sau săvârsirea actului de către partea interesată. Aplicarea regulilor de Art.1982 – Dacă din lege nu rezultă în mod neîndoielnic că un anumitla prescriptie termen este de decădere, sunt aplicabile regulile de la prescriptie. Regimul juridic al Art.1983 – (1) Termenele de decădere nu sunt supuse suspendării si termenului de decădere întreruperii, dacă prin lege nu se dispune altfel. (2) Cu toate acestea, forta majoră împiedică în toate cazurile curgerea termenului, iar dacă termenul a început să curgă, el se suspendă, dispozitiile art.1971 alin.(1) fiind aplicabile în mod corespunzător. Termenul de decădere nu se socoteste, însă, împlinit decât după 3 zile de la data când suspendarea a încetat. (3) Termenul curge si împotriva minorilor si interzisilor, rămânându-le acestora regres împotriva reprezentantului sau ocrotitorului legal. Conditiile de renuntare Art.1984 – Când termenul de decădere a fost stabilit prin contract sau la beneficiul decăderii instituit printr-o dispozitie legală care ocroteste un interes privat, cel în favoarea căruia a fost stipulat sau instituit, poate să renunte, după împlinirea termenului, la beneficiul decăderii. Regimul juridic al Art.1985 – (1) Părtile nu pot renunta, nici anticipat si nici după începerea termenului de cursului lor, la termenele de decădere de ordine publică si nici nu le pot decădere de ordine modifica, micsorându-le sau mărindu-le. publică (2) Organele de jurisdictie – instanta de judecată, tribunalul arbitral sau alte organe cu atributii jurisdictionale – sunt obligate să aplice din oficiu termenul de decădere, indiferent dacă cel interesat îl pune sau nu în discutie, cu exceptia cazului când priveste un drept de care părtile pot dispune în mod liber. TITLUL III Calculul termenelor Dispozitii aplicabile Art.1986 – Durata termenelor, fără deosebire de natura si izvorul lor, se calculează potrivit regulilor stabilite de prezentul cod în materia termenului ca modalitate a obligatiilor. Prezumtia îndeplinirii Art.1987 – Actele de orice fel se socotesc făcute în termen, dacă înscrisurile în termen a actelor care le constată au fost predate oficiului postal sau telegrafic cel mai târziu în ultima zi a termenului până la ora când încetează în mod obisnuit activitatea la acel oficiu. DISPOZITII FINALE Data intrării în vigoare Art.1988 – (1) Prezentul cod civil intră în vigoare la data care va fi fixată prin legea privind punerea în aplicare a codului de fată. (2) Guvernul este obligat ca, în termen de 6 luni de la data publicării prezentului cod, să supună Parlamentului spre aprobare proiectul de lege privind punerea în aplicare a codului civil.